204 
lene, men flere af arterne ligner aldeles i udseende heliconiderne. De 
fugle, som ikke vil gjøre sig den uleilighed at dræbe disse ilde sma- 
gende dyr, lader da ogsaa de velsmagende sommerfugle være 1 fred, 
fordi de antager dem for heliconider. Denne formumning er altsaa et 
værn for dem, saaat de derved undgaar efterstræbelser. 
Wallace afbilder mange forskjellige sommerfugle for at bevise sin 
paastands rigtighed. Dog han holder sig ikke til sommerfuglene alene, 
men tager ogsaa eksempler fra andre insektarter, ja enkelte endog 
fra slanger og fugle. 
De anførte meddelelser baade om formumning og i det hele om 
dyrenes værn anser jeg imidlertid for at være tilstrækkelige. Den 
tænksomme læser vil selv kunne udfylde dem med mange andre. 
Chr. Grønlund. 
En norsk plante, som blomstrer i sneen. 
Alt længe har det været kjendt, at soldanella alpima, en til 
primulaceerne hørende og i Sydeuropas høialper voksende plante, for- 
maaede med sin knop at gjennembryde snedækket og over dette at 
udfolde sine violette blomster. Den spirende soldanellaknop udvikler 
ved sit aandedræt varme, og denne varmemængde formaar at smelte 
bræisen omkring knoppen, alt efter som denne hæver sig op imod 
lyset, indtil endelig islaget er gjennembrudt, og den staar fri. Men 
knoppens raske vekst er igjen betinget af det næringsforraad, som 
planten den foregaaende sommer har opsamlet i sine overvintrende 
blade og i sin rodstok. Det overraskende syu, en blomstrende sol- 
danella frembyder, er saaledes resultatet ikke af den indeværende, 
men den forgangne vekstperiodes arbeide. Dette er af interesse, da 
det — biologisk seet — stiller planten i klasse med den plantegruppe, 
vi er vant til at betegne som vaarplanter, saaledes ogsaa med 
nedenfor nævnte komposit. 
I vaar (den 7de mai) iagttog jeg et fænomen, der i høi grad 
bragte tanken hen paa soldanella alpina. Scenen var imidlertid ikke 
de sydeuropæiske høialper, men en norsk veigrøft, og den tyrolske 
| 
I 
