Said 
205 
fjeldvekst var ombyttet med en norsk lavlandsplante, tussilago farfara.") 
Eksemplaret fandt jeg voksende midt inde i en liden sne- 
flek af størrelse som et kalveskind, ved veien til Sognsvandet (om- 
kring 2 km. fra Kristiania). Nogle af dens blomster var helt, andre 
kun halvt udsprungne, atter andre stod endnu i knop. Knoppene var 
| - bøiede nedover og ind mod de skjævtstaaende stengler og hvilte som 
ien hætte- eller nischeformet fordybning i sneen. Rundt omkring 
hver enkelt blomsterbærende stengel var sneen borttæret, saa man 
havde en fuldstændig kanal, omkring 1 cm. i tversnit, gjennem den 
temmelig faste og isede, paa sin overflade kornede sneflek helt ned 
til grunden. Snerestens tykkelse var opimod 10 cm. Ogsaa ved 
sneflekkens rand stod tussilago i tætte, guldgule klynger; det var 
skud, som solen allerede havde" friet ud af sneen. 
Uden at ville paastaa, at tussilago i dette tilfælde taaler nogen- 
somhelst sammenligning med den etpar tusen meter over havet, ved 
evig sne og is voksende soldanella — ogsaa den gjennemborer dog 
snelaget blot i bræens yderste rand — er dog fænomenet saa vidt 
forbausende, at det fortjener at omtales. Og iagttagelsen vinder i 
interesse ved de indbyrdes lighedspunkter, som der er mellem de to 
nysnævnte planter. Begge besidder en underjordisk stengel. Ligesom 
hos soldanella er heller ikke hos tussilago de blomsterbærende skud 
dannet efter den nye vekstperiodes indtræden. De er et verk af de 
vegetative skud fra forrige sommer. Der er blot den forskjel, at 
vegetationsskuddet med løvbladene hos soldamella overvintrer og først 
dør bort, naar det har afgivet hele sit næringsforraad til formerings- 
skuddet, mens løvbladene hos tussilago først kommer frem efter blom- 
stringen og dør bort om høsten. Men mden den tid har de rigtignok 
arbeidet saa ihærdigt, at blomsterknoppene er fuldt uddannede for 
kommende vaar. —Undertiden trænges dog flere vekstperioder hertil. 
Som man ser, er der lighedspunkter mellem de to planter. OQm- 
endskjønt nu tussilago farfara hos os er almindelig i lavlandet, kan 
den dog ifølge Blytts Norges flora gaa op paa fjeldene til en høide 
1 Dens norske navn er leirfivel. Paa enkelte steder kaldes den ogsaa 
for hestehov, hvilket navn egentlig refererer sig til bladene. Planten er hos 
os almindelig paa Østlandet, sjeldnere i det vestlige. Forøvrigt er den almin- 
delig udbredt over hele Europa med undtagelse af Balkan halvøen, hvor den 
sjeldnere forekommer. Den findes ogsaa paa Island. 
