216 
optræder i saadan mængde, at en indsamling af den giver noget ud- 
bytte. I Spanien og Italien, hvor den allerede tidlig var gjenstand 
for indsamling i medicinsk øiemed, kan den til sine tider optræde 1 
slige masser, at enkelte træarter kan være ganske bedækkede af dem. 
De træsorter, som de særlig angriber, er ask, liguster og syren, 
hvis blade de fortærer; men man kan ogsaa ofte træffe dem i mængde 
paa andre trær og buske, saaledes paa løn, hyld og poppel, ja endog 
paa lerke. 
Hvor de er forhaanden i større individtal, skal man allerede paa 
nogen afstand kunne merke deres tilstedeværelse ved en skarp mod- 
bydelig duft, der udstrømmer fra dyrene og ganske fylder luften om- 
kring de angrebne trægrupper. 
Indsamlingen finder i almindelighed sted i de tidlige morgentimer, 
da dyrene paa denne tid er mindre livlige. Man breder da store tøi- 
stykker ud under trærne og ryster eller slaar dem ned paa dette under- 
lag, hvorpaa de hurtig kastes i spiritus for at dræbes og derpaa tør- 
res i solen. Der er dog herved at merke, at man ikke tør berøre 
dem med bare hænder, da en saadan berøring ufeilbarlig vil have til- 
følge en heftig smertefuld betændelse og en høist ubehagelig blære- 
dannelse, hvorfor indsamlingen maa ske under iagttagelse at visse nød- 
vendige torsigtighedsregler. 
Det stof, hvorpaa spanskfluens merkelige blæretrækkende egen- 
skaber beror, blev først opdaget af Robiquet i aaret 1810 og er bleven 
kaldt cantaridin eller canthaud-kamfer. Det er et sterkt giftstof, 
der krystalliserer i smaa farveløse glinsende blade. I varme forflyg- 
tiger det temmelig let og frembringer paa menneskets hud betændelse 
og blæredannelse. | 
Om hvor dette giftstof egentlig har sit sæde i dyrets legeme 
hersker der temmelig forskjellige meninger; dog synes man nu i mod- 
sætning til den tidligere antagelse, at det væsentlig var at finde i det 
haarde chitinskelet, at være bleven enige om, at det især maa søges I 
de blødere dele. Ifølge undersøgelser af Zier skal det være særdeles 
rigelig tilstede i eggestokkene. Leydy (Amer. Journ. of the Medie. 
Siences 1860), der har undersøgt en nær beslegtet art, lytta hittata, 
mener at have godtgjort, at det findes i blodet samt i genitalorganerne 
og eggene. F. Leidig og Cuenot anser det ligeledes som en bestand- 
del af blodvædsken. 
En længere tids opbevaring af dyrene i tørret tilstand synes ikke 
