 VØGE 
VG 
PEPE UPS 
anm rn NE å 
JP NE 
219 
biller cantharidin, særlig arterne af slegten myylabris, der ligeledes til- 
hører plasterbillernes familje, og den tyske entomolog Burmeister 
mener endog, at oldtidens cantharis sandsynligvis har været en saadan 
mylabris--art, m. fueslinii, der er meget almindelig i middelhavslandene, 
hvor den tilligemed en anden art, m. trimaculatus endnu finder anven- 
delse. Ogsaa meget af det hos os i handelen forekommende spansk- 
flueplaster er fremstillet af disse eller beslegtede arter. 
Ogsaa i vort land forekommer der nogle faa arter, der indeholder 
cantharidin, om end i ringere mængde. Til disse hører den saakaldte 
oljebille eller maiorm (meloe proscarabæus) fig. 33, 2—3, som om foraaret 
jevnlig er at træfte paa de fleste steder i vort land paa marker og 
veie.  Farven er blaasort, noget glinsende, og dyret er paa grund af 
de eiendommelig formede, korte dækvinger og sin karakteristiske legems- 
form temmelig let at skille fra andre biller. 
Fakker man en saadan oljebille med haanden, fremtræder der fra 
"benleddene en gul oljeagtig vædske. Denne indeholder ifølge Geigers 
undersøgelser cantharidin og øver paa menneskets hud blæretrækkende, 
tildels ætsende virkninger ligesom lytta- og mylabris-arterne. 
Allerede fra gammel tid har oljebiller været anvendte som læge- 
middel mod forskjellige sygdomme, saaledes mod rheumatisme, nyre- 
syge, epidemiske febere osv.; men især som middel mod bid af gale 
hunde og den deraf resulterende vandskræk. Efter sine virkninger 
hører de til de sterke diuretiske midler og virker ligesom spansktfluerne, 
men dog noget mildere. 
Ogsaa de almindelig kjendte marihøns-biller indeholder noget 
cantharidin og har fundet anvendelse mod rheumatiske tandsmerter. 
Man benyttede hertil fortrinsvis en af vore almindeligste arter, 
den 7-punktede marihøne (coceimella septem-punctata), der hele som- 
meren er at træffe almindelig i græsset og paa trærnes blade. 
Billens udseende fremgaar bedst af vedstaaende figur 33, 4. Den 
er ligesom sine slegtninge mere eller mindre halvkugleformet med 
gule til gulrøde dækvinger, paa hvilke der ialt findes 7 punkter. 
Undersiden er mørk, grønlig eller blaasort. Saavel denne som de 
øvrige marihøns ernærer sig baade som larve og fuldtudviklet bille at 
bladlus og regnes derfor ogsaa af denne grund til de nyttige insekter. 
Imod ovenfor nævnte sygdom benyttede man de frisk dræbte, 
knuste biller, der simpelthen lagdes paa tandkjødet. Man fremstillede 
