235 
traadløs telegrafi, som nærmere er udviklet af chefen for det engelske 
' post- og telegrafvæsen Mr. W. H. Preece. Skjønt dette system har 
vist sig underlegent sammenlignet med Marconis, der er baseret paa 
Hertz” bølger, og som jeg nedenfor skal gjøre nærmere rede for, vil 
jeg dog med nogle linjer skissere Preece's, da ogsaa dette har vakt 
adskillig opsigt. Mr. Preece omtaler selv (i et foredrag i Royal 
Institution, 4de juni 1897), at han i 1884 i en telefon, som var ind- 
skudt i en over hustage i London spændt ledningstraad, kunde aflæse 
depescher, sendte gjennem isolerede traade, der var emballerede i 
jernrør under gaderne. Senere (1885, fandt han, at almindelige tele- 
grafledninger foraarsagede forstyrrelser i telefonen paa en afstand af 
2000 engelske fod. Paa grundlag af disse og lignende iagttagelser 
konstruerede ban sine telegrafiapparater, der kunde anvendes baade 
som ,afsender* og ,modtager*, og som i det væsentlige bestod af 
følgende dele: 
Et batteri paa 100 Leclanchéelementer. Fra dettes ene pol en 
lang horizontal ledningstraad, hvis avden ende var ført til jorden. 
Batteriets anden pol var ligeledes sat i forbindelse med jorden. Ved 
begyndelsen af den lange traadledning var indskudt en rheothom, et 
roterende hjul, som 260 gange pr. sekund brød og aabnede strømmen. 
Herved opstod de fluktuationer i ledningen, som gav anledning til de 
elektromagnetiske bølger. I nærheden af rheothomen var dernæst 
indskudt en telefon og almindelig telegrafnøgle. Ved den sidstes 
hjælp kunde strømmen aabnes og lukkes paa samme maade som ved 
den almindelige telegrafering, og signaler i overensstemmelse med 
Morses alfabet kunde derved afsendes. Til en streg i Morse-altabetet 
kom her til at svare en længere serie elektromagnetiske bølger, til et 
punkt en kortere. Paa modtagelsesstationen var et lignende apparat 
opstillet og saaledes, at de to længste ledningstraade paa begge steder 
var parallele. Bølgerne og dermed signalerne blev opfangede og 
kunde ,aflæses" i telefonen. Da den energi, som paa afsendelses- 
stedet kastes ud i form af elektromagnetiske bølger, breder sig straale- 
formigt i alle retninger, er det selvsagt, at kun en meget ringe del 
af denne blir opfanget paa modtagelses-apparatet. Det samme gjælder 
ogsaa i Marconis system. dJo længere man gjør afstanden, des føl- 
sommere maa derfor modtagelsesapparatet være, forat signalerne skal 
kunne erkjendes; man har med andre ord et forhold, som er ganske 
analogt med lysintensitetens aftagen, eftersom man fjerner sig fra lys- 
