242 
frit udvekslet mellem operatørerne paa begge sider af kanalen og 
automatisk antegnet paa sædvanligt telegratpapir med en hastighed af 
12—18 ord i minutet.* Det hændte ikke en eneste gang, at der var 
mindste vanskelighed ved at faa et øieblikkeligt svar paa et afsendt 
signal. Naar man undtager den 150 fod lange mast, hvortil verti- 
kaltraaden var fæstet, kunde saavel afsender- som modtagerstation 
installeres paa et bord i et lidet værelse. Hele stadsen kostede ikke 
mere end 100 £. Afstanden mellem endestationerne var over 30 eng. 
mil, og kan ifølge Fleming uden væsentlig vanskelighed med de samme 
apparater drives op til 100 mil i fri luft. I sandhed storartede resul- 
tater opnaaet med smaa midler! : 
Med hensyn til kobbertraadenes virkning har forøvrigt Marconi 
ved eksperimenter paavist at maksimalafstanden, hvortil tydelige sig- 
naler kan sendes og opfanges, vokser med kvadratet af traadens 
længde. En 20 engelske fod lang traad bringer effektive signaler 
frem til 1 eng. mils afstand, en 40 fod lang traad til 4 mils af- 
stand o. 8. V. 
Men ogsaa dette storslagne system har sin achilleshæl. Hvor- 
ledes skal man, siden de elektriske bølger ligesom lyset forplanter sig 
straaleformigt til alle kanter, kunne opnaa blandt alle stationer inden 
en afsenders virkningssfære at sende sin depeche netop til den enkelte, 
med hvilken man ønsker kommunikation og ikke til de andre? Hvor- 
ledes skal man for eks. kunne hindre i felten, hvor man spaar den 
nye methode en stor anvendelse, at slige vagabonderende bølger falder 
i fiendens arme som den mest aabenbare forræder? Jeg kan herpaa 
kun svare, at dette spørgsmaal vistnok endnu ikke er løst. Der er 
to fremgangsmaader bragte i forslag, og saavidt man fortiden kan 
overskue sagen, er de ogsaa de eneste mulige. Man har tænkt sig 
ved hjælp af speil at sende bølgerne ud i en bestemt retning ligesom 
lyset fra en reflektor. Til en vis grad er dette ogsaa muligt. Men 
naar det gjælder større afstande, hvor man maatte have et speil, som 
gjennem hundreder af mil skulde holde disse straaler sammen og 
bringe dem til at bøie sig efter jordoverfladens krumning, saa kan 
man trygt sige, at et saadant speil er endnu ikke konstrueret. Den 
anden fremgangsmaade tar sit udgangspunkt i et akustisk fænomen. 
Det er en kjendt sag, at om man stryger en violinstreng i nærheden 
af et piano, vil blandt dettes mange strenge kun den ene begynde at 
stone med*, som er afstemt for samme tone som violinstrengen. Paa 
