248 
fra Mohns: ,Nogle bidrag til de nordlige landes geografi og natur- 
historie", hvor tegningen ledsages at følgende tekst: Man ser her 
Beeren Eilands sydostpynt til høire. Udenfor viser sig: drivis, der 
kommer fra nordøst. Gjennem Mount Misery gaar et horizontalt lag 
af en eiendommelig fremtrædende bergart, med som det. synes verti- 
kale afsondringsflader. Forsaavidt man kan dømme af udseendet alene 
i frastand, synes denne bergart at være den at Nordenskjöld 
benævnte hyperit, der torekommer paa aldeles lignende maade paa 
Spitsbergen, og hvis torekomstmaade sees af flere billeder i beretnin- 
gerne om de svenske Spitsbergenekspeditioner.* 
En tur over Bjørneøens plateau byder ikke paa mange afveks- 
linger.  Tæt i tæt ligger de tusener af sten, som af isen er sprængt 
løs fra overfladen, og kun hvor der mellem stenblokkene forekommer 
finere materiale, kan man finde et tarveligt dække af vegetation, 
særlig omkring randen af de smaa indsjøer paa øens nordside. I 
enkelte smaadale f. eks. nær Mount Misery kan man dog finde en noget 
rigere vegetation af blomsterplanternes arktiske forposter. Der er 
heller ikke nogen bræ, som kan skaffe nogen afveksling 1 landskabet, 
og dyrelivet synes næsten som udslukket her oppe. Man kan under- 
tiden træffe til at se en ræv og meget sjelden en bjørn, ellers afbrydes 
den store polarstilhed kun af en enslig maages eller tyvjos skrig; en 
ganske paafaldende modsætning til det brogede fugleliv nede ved 
kysten, hvor de mange søiler og hvælvinger byder talrige sjøfugle et 
behageligt opholdssted. 
I havet udenfor kysterne er dyrelivet rigere. Haakjerring har 
ialfald i tidligere tid optraadt i adskillig mængde. Flere fangstmænd 
og fiskere er af den formening, at torsken om vaaren søger ind til 
Bjørneøen, ligesom den gjør det til Lofoten og Finmarken, i overens- 
stemmelse hermed har man ogsaa ment at kunne paavise loddestime. 
Kveite fanges der meget af, og sild skal ogsaa forekomme. 
Allerede fra længere tid tilbage har Bjørneøen havt ry for rigdom 
paa metaller. Dette har sin grund i endel prøver af zinkblende og 
blyglans, der er blevne hjembragte fra øen. Forekomsterne har imid- 
lertid ikke kunnet gjenfindes, og en af de svenske ekspeditioner er 
derfor kommen til det resultat, at her foreligger en forveksling med 
Bjørneøen i Det hvide hav, hvorfra man har fuldstændig lignende 
mineraler. Saa meget sikrere er det, at øen har kul. Keilhau fandt 
2 fløtser ved Engelskelven, nær Nordhavn, og 4 parallele fløtser ved 
