254 
Jeg forundrede mig over, at ikke nogen tanke om den sande 
løsning af gaaden før var faldt mig ind. Skuffelsen er imidlertid i 
virkeligheden saa fuldstændig, og smaarødderne saa lige dyriske 
væsener, at vildfarelsen er let forklarlig selv for øvede forskere. 
Allermindst vilde man tænke paa, at smaarødderne i frøet kunde 
slynges saa høit op. Holder man, som det almindelig sker ved bøn- 
dernes kure, den aabne mund direkte over det ophedede frø, saa 
springer smaarødderne ind i munden, og det hele bliver derved endnu 
mere skuffende, fordi de smaa hvide væsener i dette tilfælde klæber 
sig fast til tungen, tandkjødet og tænderne. 
Man ser, at ogsaa ved denne folkekur, som ved saa mange andre, 
er sandt og falskt forbundet. Sandheden er, at hyoscyamus lindrer 
smerterne, vistnok for det meste kun forbigaaende. Der er ogsaa 
fabrikeret ,tandpapir*, der ogsaa hører til disse hemmelighedsfulde 
midler. Naar det antændes, brænder det uden flamme men med megen 
røg, der, naar den iudaandes, frembringer en momentan lindring af 
tapdpinen. Nogen fuldstændig helbredelse kan der naturligvis ikke 
være tale om trods sælgerens dyre forsikringer. Dette papir er 
imprægneret med ekstrakten at narkotiske planter maaske netop 
bulmeurt. 
Det falske er den angivelige uddrivning af ,ormene* af tænderne. 
Det er muligt, at kvaksalverne selv tror derpaa, men det er sandsyn- 
ligere, at den første opfinder af kuren med fuldt vidende udnyttede 
patienternes lettroenhed for at sikre sig mere tiltro og større udbytte. 
Det maa jo nemlig være meget beroligende at overbevise sig med 
sine egne øine om, at man nu er befriet for alle de mange pinende 
orme; og den glæde, som patienten føler derover, vil ufeilbarlig øge 
hans rundhaandethed. 
I ethvert fald er kuren allerede meget gammel; man finder i 
gamle bøger anbefalet indaanding af bulmeurtdampe, og det er zigeu- 
nerne, som har udbredt den. De fører altid med sig frø at hyoseyamus 
niger og datura stramonium for at drive kvaksalveri og ikke det 
alene, men de saar ogsaa frøet ved veiene, i udkanten af enge og 
overalt, hvor de tror, at disse planter ikke vil blive udryddet. Disse 
steder er paa en maade deres apotheker, hvor de paa sine vandringer 
altid kan faa ny forsyning, naar deres forraad er sluppet op. 
Disse kjendsgjerninger har jeg en tid lang ikke offentliggjort, 
