258 
vore øine saa enkle og ligetil, at det næsten forundrer os, at de kan 
have bhavt en saa trang fødsel. Men tilfældet er her som paa andre 
felter: De geniale opdagelser bestaar ofte netop i anvendelsen af 
overordentlig enkle og simple methoder eller midler. Netop deri ligger 
det geniale. 
Naar vi i det følgende skal forsøge at give en kortfattet oversigt 
over de vigtigste af de store fremskridt, som vor tids medicin med 
berettiget stolthbed kan pege paa, saa siger det sig selv, at denne 
maa blive ufuldstændig. Dertil er stoffet altfor omfattende; meget er 
ogsaa vanskeligt at forstaa uden specielle fagkundskaber og passer 
ikke ind i et ikke-fagskrifts ramme. Om man nu end vistnok maa 
indrømme, at meget, ja overmaade meget, er opnaaet, saa bør vi dog 
ikke overse, at mere, uendelig meget mere, staar tilbage. "Talrige 
spørgsmaal i medicinen venter nu som for aarhundreder siden sin 
løsning. Vi kan forsaavidt med fuld føie fremdeles anvende den store 
franske naturforsker Laplace”s ord: ,0e que nous savons est peu 
de chose, ce que mous ignorons est immense.* Dog skal vi huske 
paa, at den gren af medicinen, hvoraf mange læger venter sig saa 
meget i fremtiden, nemlig bakteriologien, endnu er en saa ny 
videnskab, at den kun kan regnes at have eksisteret som saadan i 
20 å 380 aar. Og allerede nu kan denne videnskab opvise et i praksis 
uvurderligt middel, der har reddet tusener af menneskeliv, nemlig 
behandlingen af difteri med blodserum fra dyr, der er immuniserede 
mod sygdommen. TI dette resultat, der har staaet sin prøve for al 
kritik, vil vi i det følgende tage vort udgangspunkt. 
Naar blodet forlader den levende organisme, koagulerer det eller 
pløber sammen*, som man siger. Naar det staar hen en tid, skiller 
det sig i 2 dele, den faste blodkage og det klare, ravgule blodvand 
eller serum. Det er dette sidste stof, der har givet navnet til den 
retning i den moderne helbredelseslære, som vi benævner ,serum- 
therapien* (therapi — helbredelseslære). Herved forstaar vi da 
den form for behandlingen af smitsomme sygdomme (,infektionssyg- 
domme*), at man indsprøiter under huden paa det syge individ blod- 
serum, som er tappet fra et dyr, der er blevet gjort uimodtageligt 
(piimmuniseret*) mod den samme sygdom. Ved immunitet 
forstaaes i almindelighed uimodtagelighed for en sygdom. Det hører, 
som almindelig bekjendt, til sjeldenhederne, at et individ, der engang 
har gjennemgaaet f. eks. en skarlagensfeber, nogensinde paanyt an- 
