EE 
259 
gribes af denne sygdom. Vi taler i dette tilfælde om en, ved den 
forudgaaede sygdom, erhvervet immunitet for skarlagensfeber. 
Imidlertid kan immuniteten ogsaa være medfødt, idet vi nemlig har 
utallige eksempler paa, at af en række personer, der alle udsættes 
for den samme smitte paa ganske samme maade, endel faar sygdommen, 
mens andre gaar fri. Vi nødes da til at antage, at disse sidste eier 
en medfødt immunitet. Hvorpaa denne beror, er os fuldstændig ube- 
kjendt. I det hele taget hører immunitetsspørgsmaalet til de interes- 
santeste, men ogsaa dunkleste punkter i bakteriologien. Dog har de 
seneste aars forskning kastet enkelte streiflys paa dette gebet. Det 
synes efter dette, ganske i almindelighed, at der finder en kemisk 
forandring sted af organismens safter, specielt blodserumet, ved immu- 
niseringen; der opstaar i blodet kemiske stoffer, de saakaldte anti- 
toxiner, der virker som modgift mod de indtrængte bakteriers 
giftstoffer. 
Hvorledes fremstilles nu ,antidifteriserum*, det stof, der nu er 
vort suveræne middel mod den specielt af mødrene saa sterkt frygtede 
difteri? Man benytter i almindelighed heste til dette brug, da disse 
dyrs størrelse jo tillader at berøve dem større kvanta blod uden syn- 
derlig skade. I Norge sker fabrikationen af midlet ved Ullevold 
epidemilazareth ved Kristiania. Det her fremstillede saakaldte Ullevolds- 
serum, kan nu erholdes paa alle apotheker i landet. At beskrive de 
nærmere detaljer ved fabrikationen vil her være uden interesse. Kun 
saa meget skal antydes, at dyret sprøites med en kultur af difteri- 
baciller, hvis giftighed lidt efter lidt øges. Der medgaar ialt flere 
maaneder, førend dyrets serum er tjenligt til sit øiemed. 
Mens det er tyskeren Behring, som har skabt denne behand- 
lingsmaade, er det nærmest franskmanden Roux, Pasteurs navnkun- 
digste elev, der har sat methoden i system og gjort den praktisk 
brugbar. Begge tilkommer i forening vor dybeste takuemmelighed som 
menneskehedens sande velgjørere. Endskjønt det ikke er længere 
siden end i 91—92, at denne behandling paabegyndtes, er resultaterne 
saa overbevisende, at nu enhver kritik, hvorpaa der i begyndelsen 
ikke manglede, er fuldstændig forstummet. Blot et enkelt eksempel 
skal nævnes: I Paris regnede man før serumtherapiens indførelse 
gjennemsnitlig en dødelighed af 65 pet. af difteri, altsaa et overmaade 
høit tal Nu er den sunket til ca. 25 pct. og er stadig synkende. 
Slige tal er overbevisende. 
