265 
serverende behandling m. a. 0. at undgaa amputationer af de 
beskadigede lemmer, at gjengive disse sin fulde førlighed o. s. v. 
Antiseptikkens betydning reducerer sig imidlertid ingenlunde til 
blot at gjælde den operative kirurgi; næsten for alle den medicinske 
videnskabs øvrige grene har den faaet en stor og gjennembrydende 
betydning, først og fremst da for fødselsvidenskaben. Et 
navn, som igrunden først de senere aar har reddet fra at gaa i 
glemmebogen, men som isandhed fortjener en plads ved siden af 
Listers, er østerrigeren Ignatius Semmelweiss. Han har paa 
et langt tidligere tidspunkt, nemlig omkring 1850, paa en tid, da bak- 
terier saa at sige ikke eksisterede, med genialt skarpblik og støttet 
til eksperimenter, som intet lader tilbage at ønske med hensyn til 
eksakthed og nøiagtig videnskabelig methode, angivet aarsagerne til 
barselfeberen. Semmelweiss faldt bogstavelig som offer for sin 
sag; han døde sindssyg, efterat hans idéer havde mødt den mest for- 
bitrede modstand, og han selv var bleven forkjætret som en af mid- 
delalderens reformatorer. Først længe efter hans død er anerkjen- 
delsen af hans store betydning kommet, og nu negter ingen længere, 
at han var en forløber for den store reformator Lister. Han har 
ganske i sin almindelighed paavist, at infektionen ved barselfeber 
kommer udenfra; hans første paastand, fremsat allerede i 1847, var, 
at infektionen skyldtes liggift. Denne sin oprindelige anskuelse ud- 
videde han imidlertid senere saa vidt, at den nu raadende anskuelse 
om aarsagerne til barselfeber i det væsentlige er at betragte som hans 
fortjeneste. Ved antiseptikkens hjælp er barselfeber nu reduceret til 
en sjelden sygdom, og at denne før med rette saa frygtede sygdom 
nu blot spiller en liden rolle som dødsaarsag, er atter et af de frem- 
skridt, som vi nutidsmennesker neppe forstaar at vurdere helt ud, 
men hvorom ældre læger nok kan fortælle. Hvor mange tusinder af 
kvinders liv, der er sparede paa denne vis, kan ingen vel beregne; 
men at tallet er enormt, er sikkert nok. 
Det gjennembrud, som antiseptikken i det hele betegner for den 
samlede medicin, er træffende karakteriseret af en af Tysklands be- 
rømteste kirurger, den nu afdøde Richard v. Volkmann, i føl- 
gende ord: ,Jahrtausende alte Råthsel sind gelöst, oder doch der 
sicheren Lösung nahegebracht; die Winsche unserer Våter iiber alles 
Hoffen und Erwarten erfållt, aber auch unser ganzes Thun und Denken 
ist von Grund aus umgestaltet worden.* 
