269 
trænge kloroformen. — Skal man blot bedøve en ganske liden del 
af legemet, f. eks. øiet, har vi i cocainet et fortræffeligt middel. 
Det er ikke længere siden end i 1884, at dette stof indførtes i medi- 
cinen af en østerrigsk øienlæge, Koller. Det har nu forlængst 
vundet en fast plads i medicinen og synes foreløbig neppe at skulle 
fortrænges af de talrige, stadig opdukkende, konkurrerende midler. 
Her er ikke stedet til at give en opregning af de utallige ,nye 
midler” mod hovedpine, sovemidler o. s. v., hvorfor der reklameres 
saavel i den medicinske presse som i dagspressen. De fleste at dem 
er af en temmelig problematisk værdi, om end enkelte af dem gjør 
god nytte. De er i almindelighed blot udtryk for en foretagsom 
kemisk industri og lanceres ind paa det medicinske marked som en 
blot og bar pengespekulation. Det er heller ikke disse ,nye midler", 
som repræsenterer den moderne medicins fremskridt. De, der virkelig 
flytter medicinens milepæle fremad, er de stille videnskabsdyrkere, de 
udholdende arbeidsbier, som aldrig gaar træt af sit opofrende arbeide 
for den lidende menneskehed. Fredrik Grøn. 
Merker efter en interglacialtid i Norge. 
Istiden har for os her i Norge mest staaet som en enkel, sam- 
menhængende periode. Fra yderkanterne af isens udbredelsesomraade 
derimod, f. eks. fra Danmark og Nordtyskland og nu i den senere tid 
ogsaa fra egnene sydlig for det hvide hav, er man derimod kommen 
til det resultat, at isen til sine tider har været forsvunden og atter 
er skudt frem. De tider, da isen har været borte, kalder man mel- 
lemglaciale eller interglaciale tider. Vi hos os har mest været under ind- 
trykket af forholdene, saaledes som de viser sig paa landets sydøst- 
kyst, hvor isskuringen optræder frisk og ny lige til de yderste hav- 
skjær, og vi har gjerne forestillet os, at Norge uafbrudt har været 
bedækket af isbræ, hvis ydergrænse til nogle tider har skudt langt 
frem over Norges grænser og til andre trukket sig mere tilbage hen» 
imod dem, altsaa i Norge kun én istid om end vel med nogen veksling 
i klimatets strenghed. Denne anskuelse bør man nu rimeligvis for- 
lade. Der har, efter al sandsynlighed, ogsaa hos os inden istiden 
