281 
Paa den anden side havde fysiologen Harless, vistnok i sit 7Ode 
aar, kun 1207 ør. Resultatet af veiningen af Gambettas hjerne 
gjorde stor opsigt, man fandt nemlig, omendskjønt han kun var 44 
aar gammel, kun 1160 gr. Man var ganske bestyrtet derover, antog 
at der var begaaet en feil og gjentog efter en times forløb veiningen, 
og erholdt, da imidlertid noget vædske var flydt ud af hjernen, kun 
1150 gr., ja ved en tredie veining i laboratoriet blev det kun til 
1090 er. Da man altsaa ikke paa denne maade kunde komme til et 
bedre resultat, maatte man slaa ind paa en anden vei og søge en 
anden forklaring. Gambettas lig var, da det skulde balsameres, før 
sektionen blevet injiceret med klorzink; klorzinken skal ved sammen- 
trækning af vævet have foraarsaget en udpresning af væske af hjernen 
og derved en vegtsformindskelse, og man beregnede en virkelig vegt 
af 1246.5 gr. Med denne vistnok ogsaa subnormale (som er under 
gjennemsnitsgrænsen) vegt maatte man sluttelig lade sig nøle. 
Men vi kjender ogsaa en række meget tunge hjerner, som tilhører 
personer, der i levende live slet ikke har udmerket sig særlig i aan- 
delig henseende, selv om leilighed dertil var tilstede. Saaledes har 
Jeg beregnet hjernevegten til 2028 gr. hos en mand, der kun var 
maadelig begavet, uagtet hans sociale stilling vilde budt ham al anled- 
ning til at udvikle mulige tilstedeværende fremragende aandelige anlæg. 
Den tungeste hidtil kjendte hjerne beskriver van Walum og Lemel; 
den tilhørte en 21-aarig idiot og veiede 2850 gr. 
Fra de abnormt tunge hjerner gaar vi derpaa til de lette. Vi 
erfarer da, at hjernevegten ikke kan synke under en vis nedre grænse, 
uden at dermed vilde være forbundet en meget sterk svækkelse af 
aandsevnerne — idioti. Som saadan nedre grænse kan vi antage 
1000 gr. for manden og 900 gr. for kvinden. Idiothjerner kan veie 
lige ned til under 300 gr.; idioten Mottey'”s hjerne veiede 369 gr. 
Vi kan af den store mængde foreliggende veininger trække den 
slutning, at det aandelig begavede menneske maaske i almindelighed 
har en tungere hjerne end andre, men at der i det enkelte tilfælde 
aldeles ikke er nogen direkte parallel mellem hjernevegt og intelligens. 
Ingen har derfor ret til at sige: ,Kom og maal min hjernekasse og 
overbevis eder om, hvilket geni jeg er.* Vi kan efter vore erfaringer 
hidtil ubetinget stille den fordring til ham, at han først skal bevise 
os det i gjerning. 
Naar et sligt miskjendt geni taler om sin hjernekasse og ikke 
