å > 
283 
saa, at faatallige furer, navnlig naar faatalligheden er meget udtalt, 
tyder paa inferioritet (aandelig underlegenhed); mange idiothjerner, 
ligesom ogsaa nyfødtes hjerner, er i virkeligheden gjennemsat af faa 
furer. 
Man har heller ikke kunnet eftervise nogen for de enkelte men- 
neskeracer karakteristisk vindingstypus, vaar vi ser bort fra, at doli- 
chokephaler (langskaller) og brachykephaler (kortskaller) frembyder 
visse forskjelligheder i vindingernes forløb. Det vilde være af betyd- 
ning at undersøge, om personer af samme familje, især saadanne, som 
ellers ligner hinanden meget i legemlig og aandelig henseende, ogsaa 
viser et hinanden lignende forløb af furer og vindinger i storhjernen. 
En direkte maaling af hjerneoverfladen er forbundet med store 
vanskeligheder, dog har H. Wagner foretaget den paa 4 hjerner. 
Et kvadrat, hvis sider er '/9 m. lange, er noget større end den sam- 
lede storhjerneoverflade. Han fandt ogsaa hjerneoverfladen hos lærde 
(t. eks. Gauss) større end hos en udannet arbeider. 
Meget paafaldende er den forskjellige rigdom paa furer og vin- 
dinger hos dyrene. Vi kjender, selv blandt pattedyrene, mange, hos 
hvem hjernen har en mnæsten glat, hvælvet overflade. Et saadant 
forhold findes hos næsten alle gnavere, men vi finder det — for kun at 
tale om pattedyrene — ogsaa hos flere høierestaaende dyr t. eks. halv- 
aberne. De visselig meget begavede rovdyr, hundene, og ogsaa mange 
aber, har relativt færre folder paa hjerneoverfladen end oksen og 
faaret, hvis symbolske anvendelse i folkemunde ingenlunde pleier være 
knyttet til synderlig fremragende aandspræstationer. Flest vindinger 
har hjernen af cetaceer, hvaler, saaledes t. eks. delfinen, hvis aner- 
kjendte forkjærlighed for musikalske nydelser ikke vilde være til- 
strækkelig til at forklare en saadan eminent udvikling af hjernebarken 
som bærer af de sjælelige virksomheder. 
Naar vi fordomsfrit og med den tilladelige, ja endog nødvendige, 
sunde skepticisme (tvil) tager et overblik over, hvorvidt hjernens 
størrelseforhold kan anvendes til at værdsætte de aandelige evner, saa 
paatrænger der sig os den overbevisning, at dette kun inden ret 
beskedne grænser er muligt. Det vil altsaa være end mere berettiget 
at haabe, at kjendskabet til de indre bygningsforhold i hjernen vil 
føre til vigtigere og mere positive resultater. 
Desværre — jeg maa tilstaa det straks med engang — denne 
forhaabning kommer endnu noget fortidlig. Jeg siger med hensigt 
