288 
vi gaar nedover i dyrerækken. Bianchi har ogsaa anført til støtte 
herfor endel forsøg paa dyr, men disse dyreforsøgs resultater modsiges 
dog fra andet hold (Grossglick). 
En bekjendt mneuropatholog (nervelæge), har i den allersidste tid 
opstillet den eiendommelige sats, at lystfølelserne skulde ligge i pande- 
lappen, ulystfølelserne i baghodelappen. 
Selv om vi ikke behøver at slutte os til de sidstnævnte ansku- 
elser, saa viser dog de mnævnte kjendsgjerninger angaaende hjerne- 
lokalisationen, der nu kan betegnes som fast funderet, en umiskjendelig 
tilnærmelse til Galls lære — efter mere end 100 aars forløb! 
Jeg bar allerede tidligere gjort opmerksom paa, hvilken rig 
variabilitet. hjerneoverfladens former viser netop hos mennesket. Jeg 
er tilbøielig til deri ogsaa at se udtryk for en høiere udvikling; 
hjernen af to kaniner ligner hinanden nøiagtig, bortseet fra forskjellen 
i størrelse, og selv hos høierestaaende dyr finder vi kun liden forskjel 
inden samme dyreorden. Men der gives ikke to mennesker, som har 
ganske lige hjerner, ligesaalidt som vi finder to mennesker, der vilde 
være lige i sine aandsanlæg, evner og karakteregenskaber; her gjør 
det enkelte individ sig gjældende inden ordenen. Fremdeles er der 
blandt menneskene ifølge Ridinger ikke saa stor forskjel paa hjerne- 
vindingerne hos dem, der i udvikling er laverestaaende, som hos. 
aandelig høitstaaende personer; hos de sidste er ogsaa begge hjerne- 
halvdeles asymmetri (ulighed) mest udtalt. 
Foruden denne forskjel i overfladens former, hvortil jeg endnu 
engang kommer tilbage — er der visselig ogsaa større uoverensstem- 
melser i den indre bygning. Vi kjender imidlertid meget lidet til 
denne og er heller ikke istand til at bringe den i noget betemt for- 
hold til aandsevnerne. Bedst kjender vi saadanne forandringer i de 
dele af hjernen, som ligger nærmest rygmarven; her viser de for 
bevægelse bestemte baner et meget vekslende forhold i sit forløb 
(t. eks. pyramidekrydsningen); næsten altid gaar den største del af 
disse traade over i den anden rygmarvshalvdel, den mindste del blir 
paa samme side, dog er forholdet mellem disse dele individuelt og 
selv hos et og samme individ meget vekslende paa begge sider, saa 
vidt at t. eks. de ukrydsede traadbundter kan mangle ganske paa en 
eller begge sider. Mange nervebundter (striae acusticae) eller grupper 
af nerveceller (nucleus funiculi teretis) skifter i beliggenhed, og i 
størrelse inden meget vide grænser. Jeg vil dog irdskrænke mig til 
