292 
anatomisk og fysiologisk allerede hos hunden. Et menneske, hvis 
pyramidebaner er ødelagt, er fuldstændig lammet, en hund, hos hvem 
de blir overskaaret paa begge sider, bevæger sig meget snart lige 
godt som før. 
Meget klar er ogsaa parallelismen mellem udviklingen af visse 
sanser og de hjernedele, der staar i forbindelse med dem. 
Jeg har omtalt, at mennesket med hensyn til lugtesans indtager 
et af de laveste trin blandt dyrene. Dette viser sig ogsaa tydelig 
paa hjernen. Hos mennesket er alle de dele, som staar i nærmere 
eller fjernere forbindelse med lugtesansen, smaa og rudimentære, forkrøb- 
lede: lugtenerven, den forreste commisus, ammonshornet. Hos de dyr, 
der er udrustet med god lugteevne derimod, svulmer den tynde traad, 
som lugtenerven hos mennesket udgjør, op til et stort kegleformet 
legeme, der ligger paa hjernens underside. Den eiendommelige dan- 
nelse, som kaldes ammonshornet, og som hos mennesket kun er liden 
og skjult i tindinglappen, vokser hos de saakaldte osmatiske pattedyr, 
de som har god lugtesans, meget sterkt og strækker sig langt opover 
og fremover. Hos delfinen derimod, som ganske mangler lugtesans, 
søger vi forgjæves efter tractus olfactorius (lugtenerven), og ammons- 
hornet er lidet, næsten usynligt. 
Hos muldvarpen er synsnerven og de hjernedele, der staar i nær- 
mere sammenhæng med den, meget mangelfuldt udviklet; dyr med fin 
hørsel eller følelse viser en bedre udvikling af de tilsvarende nerver 
og hiernepartier. 
At jeg under de sidste betragtninger næsten kun har taget hensyn 
til orgauernes relativstørrelse, men ikke spurgt efter forskjel i den 
finere struktur, finder sin undskyldning deri, at de let unddrager sig 
vor forskning med de hjælpemidler, som nu staar til vor raadighed, 
og jeg vilde da været nødt til at omtale meget fine og komplicerte 
forhold, der vilde ført os for vidt. Lad os heller, efterat jeg nu 
længe nok har opholdt Dem med enkeltheder, kort uddrage facit. 
Vi har stillet os det spørgsmaal, om den forskjel + individuel 
udvikling af aandsevnerne, som utvilsomt findes blandt menneskene, 
ogsaa kan gjenfindes udtrykt i en forskjellig udvikling af hjernen og 
dens dele. Jeg har ofte maattet gaa ud fra mit egentlige thema og 
kalde dyrene til hjælp; menneskene vilde ofte ladet mig i stikken; 
desuagtet er resultatet ikke saa klart, som De ventede og ønskede det. 
Det synes mig dog at være fastslaaet, at vi i vor hjerneorgani- 
