293 
sation af naturen faar med paa veien i livet en række anlæg, selv om 
kniven og mikroskopet endnu kun i faa tilfælde har været 1 stand til 
at paavise substraterne for dem. 
For hver enkelt af os uddrager vi deraf den etiske forpligtelse 
fremforalt at prøve denne naturens gave til os, at skjelne de gode 
anlæg fra de daarlige, at pleie, styrke og udvikle de første, men 
undertrykke og søge at tilintetgjøre de andre. 
Prof. H. Obersteiner. 
Stjerneskud — Leoniderne. 
Det er først i en forholdsvis ny tid, at stjerneskudfænomenet er 
optaget til ordnet videnskabelig undersøgelse og er blevet fastslaaet 
som sorterende under astronomien. Man var i lange tider hildet i 
den misforstaaelse, at det var en meteorologisk foreteelse, etslags 
lynild i atmosfærens høiere lag, uden at man saa sig istaud til nær- 
mere at redegjøre for dets aarsager. Vistnok kunde man i de noksaa 
hyppigt forekommende ildkugler eller meteorer havt et haand- 
gribeligt bevis for, at stjerneskuddene ikke havde noget med luft- 
elektriciteten at skaffe, men man anede endnu ikke sammenhængen 
mellem disse og de egentlige stjerneskud. 
Det er nu forlængst en anerkjendt sag, at stjerneskud og meteorer 
kun er forskjellige grader af samme fæuomen og skyldes smaa himmel- 
legemer, der af jorden opsnappes, naar de kommer indenfor dens 
tyngdekrafts virkningssfære, og blusser op paa grund af den enorme 
varmeudvikling, som dpstaar ved friktionen mellem himmellegemet og 
jordens atmosfære. Dets hastighed i torhold til jorden er nemlig som 
regel mange mile pr. sekund. Fænomenet, saa uskyldigt det end er, 
betegner altsaa i wrkeligheden et sammenstød mellem jorden og et 
andet himmellegeme, en katastrofe, som man i tidligere tider imøde- 
saa med stor skræk. Atmosfæren virker som stødpude. Enten 
streifer det fremmede legeme blot de ydre luftlag og slipper efter en 
kortvarig ophedning forholdsvis uskadt ud igjen, eller ogsaa ophedes 
det lige til fordampning og gir muligens anledning til det ,kosmiske 
