297 
mængden af stjerneskud er størst i morgentimerne og mindst om 
aftenen. 
Af de periodisk optrædende store stjerneskudfald. hvoraf flere 
kjendes, kan først nævnes augustsværmen eller Perseiderne, saa 
kaldet, fordi fænomenet synes at udstraale fra et punkt i stjerne- 
billedet Perseus. Dets periodiske karakter blev tidlig kjendt og var 
let at fastslaa, saasom det gjentager sig hvert aar i nætterne mellem 
den de og 13de august. Det er ogsaa kjendt under navnet La u- 
rentiusstrømmen eller ,St. Laurentii taarer*. Fænomenet 
er meget iøinefaldende, og dets optræden har man i de historiske 
beretninger kunnet følge tilbage til 830 e. Kr. Det har givet anled- 
ning til mange sagn og udlægninger; ifølge en gammel tradition skulde 
saaledes paa St. Laurentii dag (10de august) depne helgens ildtaarer 
blive synlige paa himmelhvælvingen. Blandt indvaanerne i Schlesien 
og Thessalien havde overtroen antaget den form, at himmelen paa 
Laurentiusnatten aabnede sig, og at et naadigt forsyn denne enkelte 
nat lod en syndefuld menneskehed skue ind i dens underfulde lyspragt. 
Af de historiske beretninger synes at fremgaa, at Perseiderne endog 
har en dobbeltperiode med maximum af intensitet hvert 108de aar. 
Det omtalte udstraalingspunkt har en konstant beliggenhed blandt 
fiksstjernerne, og det samme forhold gjenfindes hos alle andre stjerne- 
skudssværme. Man kalder punktet almindelig for et radiations- 
punkt. , Udstraalingen" herfra er i virkeligheden et perspektivisk 
fænomen, og det bekræfter den moderne anskuelse om stjerneskud- 
sværmenes natur. De bestaar af en tæt ansamling af kosmiske par- 
tikler (eller om man vil: smaa himmellegemer), som bevæger sig om 
solen i parallele baner. Naar jorden under sit solomløb driver ind i 
en saadan sværm, hvis enkelte individer ,tændes* ved friktionen mod 
atmosfæren, vil de paa grund af afstanden synes at ligge hinanden 
nær i opblusningsøieblikket, mens deres baner vil sprike mer og mer 
ud fra hinanden, ettersom de kommer jordoverfladen, og dermed iagtta- 
geren, nærmere. Forholdet er det samme, som at skiunerne paa en lang 
ret banestrækning synes at løbe sammen i det fjerne. At Perseiderne 
optræder hvert aar tyder paa, at de smaa himmellegemer er fordelte 
over hele deres bane, der krydses af jorden paa de nævnte august- 
dage. At der atter optræder et periodisk maximum i fænomenets 
pragt kan kun vise, at ,ringen* paa et enkelt sted er tykkere eller 
tættere end ellers. 
