307 
rende mellem Skaane og Bornholm. Paa Sveriges part falder oplod- 
ningen af to vigtige steder, nemlig dybdepartiet øst for Bornholm og 
Østersøens største dyb vest for Landsort (425 m.). I de senere aar 
har de svenske hydrografer samtidig med oplodningen af dette dyb 
taget temperaturserier i Utøs nu vandfyldte grube og i Vettern.  Hen- 
sigten hermed er at studere, hvilke varmemængder, der aarlig tilføres 
vandet fra solen og fra bavstrømmene, samt forplantningen af denne 
varme mod dybet. Det er i disse undersøgelser, de svenske viden- 
skabsmænd har faaet bistand fra Finland, Norge og flere andre lande, 
hvor der samtidig tages temperaturserier i Mjøsen, Ladoga, Lojo, 
Påiåne, Enare-tråsk o. s. V. 
Sverige og Tyskland har desuden faaet hver sit undersøgelses- 
omraade i den østlige del af Nordsøen. Hovedopgaven her er at holde 
rede paa tilstanden i den norske rende eller den dybe kanal, som fra 
Ishavsdybet strækker sig rundt Norges sydlige del ind i Skagerak. 
Denne rende er saa at sige pulsaaren i Nordsøens og Østersøens vand- 
cirkulation, og tilstanden i denne udøver den største indflydelse paa 
fiskeforholdene, særlig paa vandrefiskene makrellens, sildens, lysingens 
m. fl. optrædende. Særlig gjælder det rendens vestlige og sydlige 
side, som er rig paa animalsk liv. Det er her, det bohuslånske saa- 
kaldte storsøfiske drives. Her mødes nu de tyske og svenske under- 
søgelseslinjer i nærheden af den saakaldte Fiskerbanke. Den tyske 
undersøgelseslinje i Nordsøen falder sammen med den, som den tyske 
Dracheekspedition udførte 1883 og 84. Den tager sin begyndelse 
ved Helgoland og skjærer den østlige del af de store fiskebanker samt 
den norske rende paa to steder. De svenske linjer er forlagte til 
Skagerak. 
Tilsynet med tilstanden og forandringerne i den vestlige del af 
Nordsøen har konferensen anbetroet Holland og Storbritanien. Hol- 
lands undersøgelseslinjer (Du) strækker sig tvers over Kanalens mun- 
ding og til den vestlige del af Doggerbanken. Den britiske linje (B) 
gaar ligeledes mod Doggerbanken og de fiskerige egne vest for denne 
banke (t. eks. ,Silver-pits*, hvor en masse flyndrefiske pleier at tage 
sin tilflugt i kolde vintre, da der i disse fordybninger i Nordsøens 
bund staar varmere vand igjen fra sommeren). Derpaa gaar den bri- 
tiske linje mod nord til den i fiskerilitteraturen saa meget omskrevne 
Firth of Moray, hvor trawling i flere aar har været de engelske fiskere 
forbudt, for at man skulde kunne komme paa det rene med, hvilken 
