. 339 
i Andelfingen ved Ziårich i juni 1879, hvor 450 blev syge og to døde, 
fandt man ved siden af heftige mave- og tarmbetændelser og ved 
siden af tyføse tilstande ogsaa synsforstyrrelser og besværlighed for at 
svælge, ganske som ved botulismus. Det samme var tilfældet i 1866 
ved Lahr, hvor efter nydelsen af fyldt svinemave 70 personer blev 
syge og 4 døde; ogsaa her havde vi baade en gastroenteritis (mave- 
tarmbetændelse) og en botulismus.  Saadanne tilfælde vanskeliggjør 
naturligvis i høi grad forstaaelsen af disse sygdomme. 
Ligesaa længe varede det, før man tilfulde lærte at forstaa symp- 
tomerne paa den egentlige kjødforgiftning, mave-tarmbetændelsen, og 
udfandt, hvorfra den egentlig skrev sig. 
Vi har allerede omtalt, at naar kjødforgiftningen forløber lang- 
somt, frembyder den ikke sjelden billedet paa en underlivstyfus: feber 
med regelmæssig vekslende styrke, vedvarende diarrhoer, hovedpine, 
svimmelhed, besvimelser, delirier, desuder afmattelse o. 8. V. Ogsaa 
sektionsfundene frembyder meget, der minder om tyfus. Man har 
derfor, ogsaa i ældre tider givet tyfusen skyld for mange sygdoms- 
udbrud efter nydelse af kjød, dette var saaledes tilfælde med den 
netop omtalte Andelfingerepidermi, ligeledes med epidemien i Kloten. 
Den gang, da man endnu antog, at abdominaltyfusen skrev sig fra 
opsugning af forraadnede stoffer, altsaa i tredive og firti aarene, var 
denne theori ikke det mindste usandsynlig. Under epidemien i Kloten 
1 aaret 1878 havde imidlertid den lære slaaet dybe rødder, at abdo- 
minaltyfusen maatte være en infektionssygdom, der skrev sig fra en 
bestemt sygdomsspire. Desuagtet anførtes til bedste for tyfusdiag- 
nosen den -omstændighed, at ikke alene de personer var blevne syge, 
der havde nydt af den fordægtige kjødret, men desuden var senere 
55 personer blevne angrebne ved smitte fra de først angrebne. Af 
disse kjendsgjerninger kan man imidlertid kun drage den forøvrigt 
meget vigtige slutning, at epidemien i Kloten ikke blot skriver sig fra 
en forgiftning, men at der ogsaa foreligger smitte, thi kun ved den 
kan sygdommen overføres fra en person til en anden. 
Saadanne sygdomsoverføringer fra de først indsygnede, der havde 
nydt kjød, til sunde, som ikke har spist kjød, har aldrig været iagt- 
taget i saadant omfang som ved epidemien ved Kloten. Men ogsaa 
fra kjødforgiftningen i Frankenhausen i Thiöringen i aaret 1888 fore- 
ligger der beretning om et lignende tilfælde. Moren af den først 
angrebne, som pleiede ham, indtil han døde og som havde tilsmudset 
