350 
værdier. Bag i bogen er indklæbet 2 karter over det sydlige og 
nordlige Norge, der angiver stationernes beliggenhed og elvenes ned- 
slagsdistrikter.  Endvidere medfølger 4 løse blade af transparentpapir, 
hvorpaa er afsat kurver for de aarlige nedbørhøider i 1896 og 1897 
samt et gradnet til orientering under paalægning paa karterne. 
Bogen er baade i videnskabelig og teknisk henseende af meget 
stor interesse, og der er nedlagt et omfattende arbeide i den. Den 
har ogsaa været imødeseet med længsel af de mange, som er interes- 
seret i vore vasdragstorhold. De ældre stationer laa saa spredt, at 
de kun i meget grove træk kunde angive nedbørmængdens fordeling 
i landet. Nedbøren er nemlig, især i et af fjorde og dale sterkt op- 
skaaret fjeldland, en saa variabel størrelse, at der kræves et meget 
tæt net af stationer til dens bestemmelse. 
Ved udvidelsen i 1895, hvorved stationsantallet forøgedes fra 
omtrent 100 til omtrent 400, er der skeet et stort fremskridt, og de 
foreliggende tabeller udvider i betydelig grad kjendskabet til vort 
lands nedbørforhold. Af megen interesse er ogsaa observationerne af 
snedække og snedybde, som man tidligere ikke har havt nogen opgave 
over. Selv nu er imidlertid stationernes beliggenhed altfor spredt til 
en nøiagtig bestemmelse af nedbørmængdens fordeling, og de bogen 
medfølgende karter med kurver maa derfor anvendes med stor kritik, 
særlig for Vestlandets vedkommende, hvor variationerne er saa store 
og pludselige. Som eksempel paa, hvor tæt man har fundet at burde 
lægge stationerne i andre lande, kan nævnes, at i Storbritanien og 
Irland kommer der 1 station paa hver 171 kvadratkilometer, mens 
der hos os kun kommer 1 paa omtrent hver 800. 
Med hensyn til tabellernes anvendbarhed til beregning af elvenes 
vandføring mangler man endnu en vigtig faktor, nemlig afløbskoeffici- 
enter for nedslag:distrikter i forskjellige dele af landet. Det er at 
haabe, at man snart vil faa bestemt saadanne, men dette henhører vel 
nærmest under kanalvæsenet. 
Verket er meget pent udstyret, men formatet svært stort og ube- 
kvemt. En indholdsfortegnelse findes i 2den dels forord side V, men 
burde sættes særskilt. EON 
I. H. L. Vogt: ,Das Hueloa-Kilsfeld in Sud-Spanien und dem 
angreunzenden Theile von Portugal. 
I afhandlingen, der er publiceret i ,Zeitschrift får praktisehe 
Geologie*, er nedlagt resultaterne af en studiereise i det bekjendte 
kisfelt, der er det rigeste i Europa. Sammenligner man vore norske 
kisforekomster med de i Hueloafeltet, vil man finde, at de nærmest 
bliver at stille i klasse med ?den og 3die rangs forekomster der. For 
det norske publikum, der er forlenet med den smukke tro paa, at alle 
forekomster bliver saa meget bedre, naar man kommer paa dybet, er 
det værd at lægge merke til, at det er en regel, at kisens kobber- 
gehalt aftager mod dybet, hvad der forøvigt stemmer med vore erfa- 
ringer fra Vigsnæs. Hvad angaar kobberproduktionen paaviser for- 
fatteren, hvorledes Hueloateltet distanceres af forekomsterne i De 
EE RD me 
