357 
som hos fig. 60, x. Man har lærde ord for disse to vekstmaader, 
epinasti og hyponasti, og man har ogsaa søgt at give forklaringer 
derfor, men ikke kommet med nogen tilfredsstillende. Enhver kvist 
har altsaa et symmetriplan, og der fremkommer følgelig en tvist i 
den, hver gang den bøies i et plan, der ikke nøie falder sammen med 
symmetriplanet. Det er en lignende torsion, som den der kommer i 
virksomhed, naar man forsøger at bøie en lineals længdeakse i et plan, 
der staar skjævt til linealens flade. 
Den nøiere udforskning af, hvorledes torsionen opstaar i en kvist, 
der bøies som ønskekvisten, faar imidlertid henstaa; sikkert er det, 
at ønskekvisten, naar den anvendes, er i en slags labil ligevegtsstil- 
ling, saa en liden pærmelse af hænderne eller en liden dreining af 
dem eller et spil af haandfladens og fingrenes muskler faar den til at 
bevæge sig. Enhver kan med nogle smaa forsøg overbevise sig derom. 
Forat ligevegtsstillingen skal blive rigtig labil, er det nødvendigt, at 
man holder dygtig fast paa kvisten. Kraften, hvyormed man omfatter 
denne, er saa langtfra en hindring for kvistens letbevægelighed, at den 
netop er en betingelse derfor; jo fastere kvisten holdes, des kraftigere 
blir torsionen. 
Efterat vi saaledes har betragtet kvisten, skal vi beskjæftige os 
med personen, der bærer de». For at ønskekvisten skal virke, er det 
aldeles nødvendigt, at der er en person, som holder den. Man har 
vidst dette længe; thi pater Athanasius Kircher fandt allerede for 
over 200 aar siden, at ønskekvisten, naar den ikke blev holdt med 
hænder, men befæstedes ved et mekanisk arrangement, var uvirksom. 
I forbigaaende bemerkes, at man med den allerstørste lethed kan 
fuske med ønskekvisten, idet man kan faa den til at bevæge sig, 
uden at tilskuerne, naar de ikke er ganske usedvanlig gløgge til at 
observere, merker, at man bevæger hænderne. Hvad mig selv angaar, 
saa bevæger ønskekvisten sig ikke for mig; alligevel er jeg overbevist 
om, at kvisten bevæger sig for dem, som har eksperimenteret for mig, 
uden at de selv er sig bevidst, at de bøier kvisten op. 
Ovenfor berørtes i anledning af borddansen den slags bevægelser 
af armene, som fysiologerne kalder rystebevægelser. De finder sted, 
enten vi vil eller ei. Man kan for eksempel iagttage dem, naar man 
strækker en arm ret foran sig og sigter langs den; det er da umulig 
at holde den stille, hvormeget man end forsøger derpaa; jo mere 
armen trættes, desto sterkere bliver rystebevægelsen. Et andet 
