364 
længere tørketid rinder en hel del væk; men kommer der saa regn, 
lægges et nyt lag grundvand ovenpaa det gamle. 
Grundvandet er ingensteds hos os studeret i detalj. —Andetsteds 
er dette tilfældet; saaledes har man for Kjøbenhavns omegn et nøiag- 
tigt kart, hvor grundvandets overflade er fremstillet ved høidekurver, 
og man behøver i ethvert tilfælde ikke der ønskekvisten, naar man vil 
grave brønde. Fra Wien har man interessante studier over grund- 
vandets høide i forhold til Donaus vandspeil. 
Praktisk taget kan man vel sige, at under vort klima, der 
yder rigelig nedbør hele aaret, er forholdet det, at overalt, hvor der 
er en del meter jord ovenpaa fjeldet, har man god udsigt til at 
træffe lag, der kan yde vand for en brønd, og tusenvis af brønde er 
ogsaa komme istand uden ønskekvistens hjælp. 
Lidt betænkte folk, som anvender ønskekvisten, gaar forresten 
utvilsomt ikke paa med sin vandsøgning uden videre, de søger først 
at faa et overblik over operationsstrøget og forhører sig om tidligere 
forsøg, om hvad stedets folk, der kjender jordbunden, mener, om hvad 
resultater, naboerne er komne til o. s v. Om end ikke bevidst saa 
dog ubevidst har disse overlægninger forud sikkerlig en indflydelse 
paa, hvor kvisten kommer ,at vise vand". Naar man tager alt dette 
1 overveielse, er der intetsomhelst rart i det held, som ønskekvist- 
mændene har. 
En nytte gjør dog ønskekvisten, den faar folk til at holde ud 
med brøndgravning, selv naar gravningen ikke skaffer vand straks. 
Manden, der har fundet stedet, sætter naturligvis sin ære i at fore- 
tagendet lykkes og sparer ikke paa opmuntringer. Om den berømte 
franske vandfinder abbed Parmelle fortælles, at uagtet han fandt 
vandet ved geologiske iagttagelser, anvendte han dog ude blandt bøn- 
derne ønskekvisten; thi derved fik han dem til med tillid og nøiag- 
tighed at følge alle anvisninger. 
Resultatet, at hvad her er fremsat. er altsaa 1 korthed det, at en 
mand, der gaar med en ønskekvist, ikke kan paavise vand mere end 
en fornuftig mand uden en ønskekvist. 
Tilslut vil jeg dog tilføie, at der maaske gives tilfælde (jeg 
kjender selv intet saadant), hvor en mand ved sandsningen kan danne 
sig en mening om det vand i jorden, som han ikke ser.  Sanserne 
kan nemlig undertiden være ganske usedvanlig skjærpede. Gigtsvage 
personer kan, for at nævne et velkjendt eksempel, merke forandringer 
