27 
lige om epilepsi mindende symptomer hos patienter, som husede den 
bændelorm, der bærer navnet tænia nana. 
Menneskets brede bændelorm, botriocephalus latus, foraarsager 
alvorlige anæmier, som man har ment dels skulde skrive sig fra en 
gift, dels ogsaa fra virkninger, som staar i forbindelse med ormens 
død eller ogsaa fra længden af den tid, som vedkommende har huset 
parasiten. En blodsugende orm, anchylostoma, som kan forekomme 
i hundrede, ja i tusindvis i indvoldene, mente Lussana, skulde inde- 
holde en gift; ormen virker derfor ikke alene skadelig ved at suge 
blodet fra sin vert. I et nyligt udkommet arbeide bekræfter Looss i 
Cairo denne formodning, at parasiten indeholder en gift. Da han ifjor 
sommer arbeidede med denne orms larver, fandt han, at selv om lar- 
verne blev omhyggeligt vaskede, bevirkede de dog, at hunde, som 
havde svælgt dem, kastede op. Vandet, hvori parasiterne var blevne 
vaskede, havde derimod ingen indvirkning paa hundene. 
Hundens bændelorm, tænia echinococcus, som 1 en form af sit 
parasitliv foraarsager de saakaldte ”hydatide cyster", afsondrer lige- 
ledes en gift. Debove og Humphrey, som har eksperimenteret baade 
med mennesker og dyr, har paavist, at vædsken, som tages fra en saa- 
dan blære eller cyste, er et toxid. Dette forklarer de alvorlige til- 
fælde, ja endog døden, som kan indtræffe, naar lægen stikker hul paa 
blæren, eller denne pludselig brister. 
Der er al grund til at antage, at trikinerne og ogsaa andre para- 
sitiske orme afsondrer gifte. Der har her aabnet sig et rigt felt for 
videre studium i denne retning; og det vil muligens vise sig, at bage- 
rens husraad ikke er saa værst. 
G. H. F. Nutall 
i ,American Naturalist*. 
Et forhistorisk dyr. 
Ifjor omtaltes i dette tidsskrift nogle levninger af et kjæmpe- 
dovendyr (neomylodon listai), som var fundne i Patagonien. Pro- 
fessor Ameghino, som bragte de første meddelelser om dette dyr, 
mente, at vi her havde for os en endnu levende repræsentant af de 
engang saa talrige og artrige gravigrade eller tungfodede gumlere. 
Dr. Lønnberg, som beskrev nogle levninger af samme dyr, som dr. 
