45 
thi ved at granske skarpsindigt over det gamle, græske sagn om, hvor- 
lunde titanernes ætling, den kjække Prometheus engang i tidernes 
gry røvede ilden fra den mangetakkede Olymps vældige guder og 
skjænkede den til menneskenes børn ”skjult i et rør" — mener man 
at have kunnet sætte dette ret gaadefulde opbevaringssted for ild i 
forbindelse med indernes gamle fyrtøi pramantis, der skal have be- 
staaet af et rør og en tap, som dreiedes rundt i røret. Sindrige sprog- 
mænd har endogsaa sat ordene Prometheus og pramantis i forbindelse 
med hinanden ! 
Hvad er forbrænding, og hvilke er betingelserne for, at der skal 
komme en saadan igang! 
Dette er spørgsmaal, som det har taget menneskene tid at be- 
svare. Man har opstillet de utroligste hypotheser, tænkt de mest 
bizarre tanker om disse ting lige fra den tid, da man — som en følge 
af den arbeidsdeling, der tillod nogle mennesker at vende sindet bort 
fra opfyldelsen af det rent vegetative livs krav — overhovedet begyndte 
at tænke den slags brødløse tanker. Og det varede lige fra den alt- 
omfattende Aristoteles's længstsvundne dage til slutningen af det at- 
tende aarhundrede, inden man opnaaede en tilfredsstillende forklaring 
paa, hvad en forbrænding vil sige. Da kom den berømmelige franske 
kemiker Lavoisier med det forløsende ord og sagde: At et legeme 
forbrænder vil sige, at det gaar i forbindelse med luftens ilt.*) 
Men hvad er betingelserne for, at dette skal ske?! 
Legemet maa være tilstrækkeligt varmt, thi hvis det blot var ilten, 
der skulde til, maatte jo alle brændbare legemer kunne bryde i brand 
naar som helst. Man ser eksempler paa saadan forbrænding: Friskt 
udglødede trækul kan paa grund af den store porøsitet og dermed 
følgende store overflade fortætte luftens ilt under saa sterk varme- 
udvikling, at de bryder i brand ”af sig selv", men ellers gaar det jo 
heldigvis ikke saadan til. 
Hvad er nu varme! 
Vil man opstille en kort og god hypothese, kan man sige: Varme 
er bevægelse og nøiere: hæmmet og derved omsat bevægelse. 
Et fænomen, hvor naturen selv viser dette, er stjerneskuddet. 
Man antager, at et stjerneskud er en liden løsreven del af en for- 
*) Af hensyn til vore mange danske læsere, som saa ofte maa finde sig 
I det norske ord surstof, har vi bibeholdt forf. danske betegnelse herfor i denne 
artikel Red. anm. 
