46 
henværende klode, en meteor, der gaar sine vildsomme og uregel- 
bundne veie paa egen haand blandt himmelrummets lyse vrimmel. 
Det er i bevægelse paa grund af tiltrækningskraften. Denne bevægelse 
hæmmes af luften, der som bekjendt gjør modstand mod bevægelse; 
og nu omsættes den hidtil ydre og sanselige bevægelse til en indre og 
for vor iagttagelsesevne umerkelig. -Molekylerne begynder at svinge, 
sterkere og sterkere, hele tilstandsformen ændres, maa man tænke sig, 
saaledes at den bliver at sammenligne med de porøse trækuls, hvor 
selvantændelsen jo forklares ved, at iltatomerne paa grund af den 
megen plads kunde ”komme til* i saa vid en udstrækning. Denne 
theori er et nødvendigt mellemled, thi ellers vil man med rette mangle 
svar paa spørgsmaalet: Hvorfor blir legemet varmt, naar bevægelsen 
hæmmes. 
Bevægelsens resultat er altsaa varme, som atter bevirker, at den 
fra begyndelsen af mørke klodepartikel naar antændelsestemperaturen, 
gaar i forbindelse med atmosfærens ilt og gløder. 
En principiel adskillelse mellem varme og lys kan man neppe 
gjøre, thi varmen og lyset er utvilsomt beslegtede svingninger i luften, 
men optattede med forskjellige sanser: følesansen og synet. 
Vil man nøiere undersøge en forbrænding, er hverken stjerne- 
skuddet eller tændstikkerne saa heldige — de slukkes saa hurtigt! 
Hellere maa man tænke sig noget mindre poetisk end stjerneskuddet, 
noget mere reelt end tændstikken : en stearinlysflamme. 
Om de forunderlige ting, der foregaar i en saadan forbrænding. 
har Albert Andresen*) brugt en vittig sammenligning med forhold, 
man ialtfald nu og da ser eksempler paa. 
Det dreier sig — det er bedst at sige det straks — om noget saa 
kriminelt som en bortførelse. 
Man kan træffende sammenligne flammen med et hus, som har 
stue, første sal og en kvist. I stuen er der mørkt, paa første sal funk- 
ler og straaler det derimod af lys overalt, som var der fest; men paa 
kvisten brænder det mat med grøngult skjær. Dette hus beboes af 
den sylfidelette brint (= vandstof) og det mere materialistiske kulstof 
— hvert for sig to gode partier; men ilten, den underfundige herre, 
vil indlade sig paa noget saa tvilsomt som at bortføre begge de skjønne 
— ja hvis Albert Andresen skrev saadant noget nu, resikerede han 
* 
) Albert Andresen: ,Hvad er ild* i ,Det nittende aarhundrede* april— 
september 1876. 
