51 
forbrugerne fik at føle. Derfor er de nu ogsaa forbudt her i Dan- 
mark; man finder dem dog af og til endnu: De bruges til at lægge 
i pelskister for at holde tøiet frit for møl, og det er vist den eneste 
anvendelse, de har i vore dage. 
Det var uundgaaeligt, at luften i de ofte daarligt ventilerede fa- 
briklokaler blev svanger med de giftige fosfordampe; arbeiderne an- 
grebes. Mundhulen især var det, der maatte holde for: Tænderne 
faldt ud, kjævebenene, navnlig underkjæven resorberedes efterhaanden 
under afsondring af en gul af fosfor stinkende materie, og munden 
blev hængende og hæslig. 
Man har gjort den indvending mod Leibnisz harmoniske og fan- 
tasirige filosofi, at det neppe kan ansees for moralsk rigtigt, at en hel 
mængde menneskers liv alene faar sit præg ved, at de maa tjene som 
den mørke baggrund for andre — maa være de mørke skyggepartier, 
der fremhæver de lysere farver i livets maleri. Billedet med maleriet 
er træffende; det mørke maa til, for at det lyse kan ”staa" mod det 
— men hvem har lyst til at danne denne baggrund Enhver filantrop 
maa holde paa, at der er noget moralsk uretfærdigt i disse menneskers 
skjæbne. 
Og saaledes ogsaa her! 
Den farlige kroniske fosforforgiftning eller fosfornekrose er da 
ogsaa taget sterkt af i hyppighed, siden man holdt op at fabrikere fos- 
forstikkerne, og de arbeidere, der nutildags arbeider med fosfor, er 
ved forskjellige profylaktiske midler og den i det hele taget stigende 
hygiene mindre udsatte. 
Endvidere anvenutes fosfortændstikkerne ofte paa forbryderisk 
vis. Gjaldt det om at skaffe en eller anden besværlig person af veien, 
tænk f. eks., at der var en eller anden gammel aftægtsmand, paa hvis 
sendrægtighed med at forlade denne jordens jammerdal man nok kunde 
ønske at hjælpe lidt — saadan i al fredelighed, ja saa repræsenterede 
tændstikkerne en for alle og enhver let tilgjængelig gift, og selv en 
ganske ringe portion tændstikhoveder skulde nok bringe det forønskede 
resultat. Var saa forretningsgangen bare lidt langsom — og det kan 
jo selv i vore dage nu og da hænde herhjemme —, saa kunde man 
sagtens trække tiden saa længe ud, at giften var vanskelig at paavise. 
Dersom nemlig et menneske paa denne maade blev forgivet, kunde 
man kun konstatere fosforets tilstedeværelse ved meget kort efter 
dødens indtrædelse at undersøge tarm- eller maveindholdet. Thi 
