53 
er ikke absolut nødvendig. Vore almindelige tændstikker kan an- 
tændes ved at rives raskt henover glas eller glat papir. 
Saaledes er det nuværende princip, som man har pyntet paa f. eks. 
ved at gjøre tændstikkerne glødefri. Det opnaaes ved før parafinerin- 
gen at koge dem med en opløsning af alun eller svovlsurt magnesia 
— populært: engelsk salt. Og man har lavet luksustændstisker, hvor 
stikkerne er smaa vokskjerter. Det er naturligvis i Frankrig, man 
først har fundet paa det. (Allumettes-bougies.) 
Den udvikling, der er foregaaet indenfor tændstikfabrikationen, 
naar man betragter tidsrummet det 19de aarhundrede, er ganske im- 
ponerende, maa man erkjende. Og at vi ikke staar i stampe, men 
stadig er i fart, viser den nye reformationside, der for ikke længe siden 
er fremkommen som resultatet af arbeider og undersøgelser, anstil- 
lede paa vort universitets kemiske laboratorium af en af assistenterne: 
Kirschner. 
”De nye tændstikker" har i deres nuværende skikkelse intet ho- 
ved. De bestaar af træpinde, dyppede i en opløsning af klorsur baryt, 
der ikke farver træet, saaledes at pindene ser ens ud over det hele. 
Dog er det meningen at anvende farvning, naar opfindelsen skal føres 
ud i industrien. Strygefladen er væsentlig den samme som de hidtil 
anvendte. Tiden vil vise, hvad publikum mener om sagen. Det er 
dog det, der afgjør projektets skjæbne. Fremskridtet skal navnlig 
bestaa i den billigere fremstillingsmaade; og det, at noget nyt er bil- 
ligere end det hidtil brugte, er en af de faa omstændigheder, der kan 
rokke folks seige hængen ved ”det go'e gamle". For saa vidt har 
opfindelsen udsigt til at undgaa at komme til at dele alt andet nyts 
lod. Hele sagen er endnu i sin vorden imidlertid og er nærmest om- 
talt her for fuldstændigheds skyld, for at danne ligesom slutstenen 
paa, hvad aarhundredet har bragt af nyt paa dette omraade og ende- 
ligt for — hvad den i hvert fald kan — at tjene til eksempel paa, hvor- 
ledes praktiske forhold simplificeres, samtidigt med at videnskaben 
kompliceres og flytter sine grænsepæle. 
Kjøbenhavn, november 99. 
N. Thingberg Thomsen. 
