58 
noget tvilsom, men i almindelighed har man vel her at gjøre med rene 
ungdomslege, saameget mere som det er meget almindeligt, at begge 
kjøn bytter roller under disse lege. 
Hvad fuglene angaar, saa staar efter den almindelige mening 
deres sang udelukkende i forplantningens tjeneste. Allerede i den 
første høst af deres liv, altsaa længe før forplantningen begynder, kan 
man høre de unge fugle foretage sangøvelser, der fuldstændig har en 
legende karakter og tjener til at opøve instinktet. 
Den gamle fuglekjender Brehm siger om fuglenes sang: —”San- 
gen holdes enstemmig for et udtryk for kjærlighed; thi hos mange 
fugle hører man den blot kort før og en stund efter parringen; hos 
de fugle, som synger hele sommeren igjennem, f. eks. lærken, varer 
forplantningen lige saa længe. Stuefuglene kan ikke modbevise dette. 
Mange af dem mister sin smukke sang, eller den skifter karakter. 
Hos andre opvækkes kjærligheden og driver dem til sang, hvilket man 
bedst kan se deraf, at mange ogsaa forplanter sig i fangenskab. Hos 
de fleste undertrykkes vistnok forplantningsdriften, men den rigelige 
ernæring, maaske ogsaa kjedsomheden, driver dem til sang. Det 
merkeligste af alt er imidlertid, at kjærligheden hos fuglene vaagner, 
længe før forplantningen begynder, hos de fleste allerede den første 
høst af deres liv. Denne paastand er ganske ny og maa derfor under- 
støttes af holdbare grunde. Jeg vil derfor anføre nogle af de fugle, 
hvis unger jeg har hørt synge om høsten: De unge hus- og mark- 
spurve sladrer og skjændes ikke blot som de gamle, naar de parrer 
sig, men blæser op halshuden, lader vingerne hænge, næbbes og op- 
fører sig i det hele taget lige saa paafaldende som vaaren efter, naar 
det begynder for alvor. De unge meiser synger alle, specielt de unge 
top- og sumpmeiser; de sidste frembringer aldeles de samme toner, 
der om vaaren gaar forud for parringen. Hos topmeisen saa jeg i 
begyndelsen af oktober en han gebærde sig ganske forunderligt lige- 
overfor en hun. Denne sidste hang med vingerne og bredte ud halen 
og opførte sig akkurat som om vaaren før parringen. Den unge han- 
stær opfører sig ogsaa aldeles som om den vilde parre sig. I be- 
gyndelsen af september straks efter fjerfældningen kommer den til- 
bage til det sted, hvor den er udruget, for tilsyneladende at tage redet 
i besiddelse. Den sætter sig som den gamle han i marts op i træ- 
toppen og synger næsten den hele morgen. Ja den flagrer siddende 
med udbredte vinger, reiser halsfjerene, tumler sig med sine lige og 
