59 
kryber endog undertiden ind i de hule træer eller stærrekasser, hvori 
den er udruget.* 
”At den kjærlighed,* siger Brehm tilslut, ”som om høsten viser 
sig hos de unge fugle, ikke er identisk med de tilsvarende følelser hos 
ungt fjerkræ, navnlig hanekyllinger, viser sig ganske i særdeleshed 
derved, at der ikke paafølger nogen parring. Hos hanekyllingerne svul- 
mer testiklerne meget snart op, og det desto mere, jo kraftigere de er. 
Derfor kan de allerede den første høst af sin levetid befrugte hønerne 
og bliver kun forhindret derfra ved de ældre haners kraftige bid. Hos 
de vilde fugles hanner, korsnebbenes undtagne, svulmer testiklerne 
slet ikke op den første høst, og derfor falder det dem heller ikke ind 
at parre sig. Denne tidlige opvaagnen af kjærligheden synes hos disse 
kun at være en skjøn, deres hele væsen gjennemtrængende følelse, der 
driver dem til at lægge sit inderlige velbehag for dagen ved sang." 
2) Legende bevægelser før parringen. 
Hos mange dyr gaar der forud for parringen en hel del kunstige 
bevægelser, navnlig hos hannerne; dette maa for en del tilskrives 
deres lyst til at tage sig ud i den tilbedtes øine. 
Hos de forskjellige kattearter er parringen ikke forbundet med 
saadanne kunster, mens derimod den forlibte hund opfører sig meget 
paafaldende under slige omstændigheder. Hvem har saaledes ikke 
lagt merke til deres stivbenede gang, som de forresten ogsaa viser lige- 
overfor medbeilere, deres logren med halen, deres hævede, opkastede 
hoved. Da ogsaa en hund, der bærer en stok eller andet, antager en 
lignende holdning, naar den er meget ivrig paa sit kunststykke, kan 
man her godt antage, at den maa have en bevidsthed om at tage sig 
ud. Om vandrotterne fortæller Brehm: ”Forud for parringen gaar 
langvarige lege mellem begge kjøn, navnlig opfører hannen sig yderst 
eiendommeligt. Den dreier sig ofte saa hurtig omkring i vandet, at 
det ser ud, som om den hvirvledes rundt af en sterk strøm. Hunnen 
ser til, som det synes temmelig ligegyldig, men glæder sig vel meget 
over disse kunster; thi saasnart den kjærlighedsgale han ophører med 
sine kunster, svømmer begge sædvanlig gemytlig ved siden af hver- 
andre, hvorpaa i regelen parringen indtræder. 
Naar hvalen er forelsket, kaster den sig snart paa ryggen, snart 
staar den lodret i vandet med hovedet ned og pisker søen i oprør, og 
snart springer den med sin kjæmpemæssige krop helt ud af vandet og 
driver ogsaa andre løier. 
