62 
i den abnorme kube ved at opfostre saakaldte dronemødre let have 
kunnet afhjælpe mangelen paa droner. Men da en saadan udjævning 
ikke var indtraadt, som man efter Brufach's og Börz's indgaaende 
meddelelser maa kunne slutte, saa maa det antages, at arbeiderne, 
aldenstund de havde sin dronning, og kubens droneceller tilsyne- 
ladende blev regelmæssigt belagt med eg, ikke har indseet andet, end 
at alt var i bedste orden i kuben, og at opfostring af dronemødre alt- 
saa ikke kunde trænges. 
Einbr. Strand. 
Kofuglenes forplantningsevne. 
De saakaldte kofugle (molothrus) hører hjemme i Amerika og 
staar i systematisk henseende midt mellem stærene og de eksotiske 
væverfugle. Disse fugle lever selskabelig og hører til de faa — om 
de ikke er de eneste! — der fører en polyandrisk levevis, hvad der 
sandsynligvis har sin grund i, at hannerne er langt talrigere end hun- 
nerne (i forholdet 3 : 1). Blandt dem hersker den frie kjærlighed; 
derfor kjæmper de ogsaa kun sjelden om hunnerne og tager ikke an- 
stød af, at andre hanner viser deres tilbedte gunstbevisninger. 
Særlig merkværdigt er det, hvorledes kofuglenes forplantnings- 
forholde i mange retninger minder om gjøkens. Ogsaa de har meget 
haardskallede eg, der, som man kan slutte af den form og den stilling 
mange af de belagte reder har, ogsaa blir anbragte 1 redet ved hjælp 
af næbbet. De sig imellem lige eg af en hun afviger i farve og teg- 
ning betydelig fra andre hunners og stemmer ligesaa sjelden overens 
med pleieforældrenes eg som tilfældet er med gjøkens. Paa lignende 
maade kaster kofuglen sædvanlig eggene af redets retmæssige eiere 
ud af redet, før den lægger sit eg, og ofte søger den ogsaa at anbringe 
dette i halvfærdige eller forladte reder. Ogsaa paa jorden hænder 
det, man finder kofugleeg. Der gaar derfor en mængde eg tilspilde, 
saa selv 1 de heldigste tilfælde knapt halvparten naar til udvikling. 
Men saa er ogsaa det antal eg, som hver hun lægger, temmelig betyde- 
ligt; hos en sydamerikansk art (M. bonariensis Gmel.) har Bendin 
fundet 60—100 i en sommer. 
Naar en kofugl vil verpe, forlader den i al stilhed sine kamerater 
og afventer leiligheden, indtil den finder et passende, ubevogtet rede. 
Den foretrækker særlig reder af smaa sangfugle og tager helst saa- 
danne, hvis kuld endnu ikke er fuldtalligt. Man finder derfor kun 
