67 
det, Mendelejeff dristig satte aabne pladse, rene huller i sit system 
paa flere steder for at faa de andre elementer til at passe, og der blev 
mange saadanne huller; men Mendelejeff mente, at dette dog kunde 
være fuldt berettiget, idet det jo var sandsynligt, at man endnu ikke 
(dette var i 1871) kjendte alle de eksisterende elementer. Hullerne 
kunde derfor efter hans mening maaske i fremtiden blive udfyldt. 
Værre kunde det synes at være, at han endogsaa for at faa systemet 
i orden maatte skille ud en række utvilsomme elementer i en egen 
rubrik for sig paa en maade, som ved første øiekast kunde smage af 
en udkastelse. Mange tænkte maaske ogsaa, at det vel egentlig ikke 
kunde være saa vanskeligt at faa istand et tilsyneladende smukt sy- 
stem, naar man kunde tillade sig saadanne vilkaarligheder som at 
sætte aabne pladse, naar det behagede, og formelig fornegte andre 
elementers ret til sin plads. Systemet vakte dog alligevel en stor 
opsigt og den største interesse, idet det tiltrods for disse formentlige 
vilkaarligheder alligevel allerede straks gav Mendelejeff anledning til 
at konstatere, at angivelser om enkelte egenskaber hos et par ele- 
menter tidligere var feilagtige. Ved fornyede og forbedrede under- 
søgelser viste disse egenskaber sig at være netop de, der passede for 
det nye system. 
Det sterkeste og mest afgjørende bevis for systemets videnskabe- 
lige berettigelse fremkom imidlertid derved, at man senere har fundet 
elementer, der ikke alene passer i ”hullerne", men endogsaa indtil 
de mindste detaljer stemmer overens med de af Mendelejeff adskillige 
aar i forveien forudsagte og nøiagtig beskrevne elementer. At disse 
rene spaadomme skulde gaa saa elegant i opfyldelse, maa vistnok have 
bragt Mendelejeff noget af en saa dyb glæde, som livet vel ikke ofte 
bringer et menneske. Han udtaler ogsaa i sin ”Grundlagen der 
Chemie" 1892, at ”da jeg i aaret 1871 skrev om det naturlige systems 
anvendelse til bestemmelse af egenskaber hos endnu ikke opdagede 
elementer, troede jeg imidlertid ikke at skulle opleve at se mine følge- 
slutninger bekræftede. I virkeligheden gik det anderledes. Dengang 
havde jeg beskrevet tre elementer: Ekabor, ekaaluminium og eka- 
silieium, og oplever nu, efter at der siden den tid endnu ikke er for- 
løbet et snes aar, den store glæde at se disse elementer opdaget, nemlig 
gallium, seandium og germanium, opkaldt efter de lande, hvori man 
har fundet de sjeldne mineraler, der indeholder de nævnte elementer." 
Vi skal nu se lidt nærmere paa dette system, der i enkelte punkter 
