68 
har nogen lighed med det billede, man har brugt om organiske forbin- 
delsesrækker, — at de kan sammenlignes med et ufuldstændigt spil 
kort. Om et barn, der ikke kjender de regler, hvorefter kortene 
ordnes — systematiseres — faar et saadant spil ihænde, og de enkelte 
kort er blandet om hinanden, saa vil barnet ikke kunne vide, om nogle 
kort mangler, og i tilfælde hvilke disse er. Har det imidlertid lært 
at ordne kortene efter farve og point: f. eks. alle hjerterne i første - 
vertikale række, ruterne i anden o. s. v. og ligesaa: essene i første 
horisontallinje, kongerne i anden o. s. f., vil det straks springe i 
øinene, om enkelte kort er borte, og barnet vil straks udfinde, hvor- 
ledes de bør se ud — altsaa forudsige deres eksistens og egenskaber. 
Billedet er imidlertid ikke udtømmende, idet systematiseringen af 
elementerne er meget vanskeligere. Antallet af elementer desuden 
større end kortenes antal i et spil. 
Hovedvanskeligheden er imidlertid den, at den egenskab, hvor- 
paa systematiseringen skal begrundes (atomvegten), ikke paa forhaand 
var sikker givet. Billedet vilde have været bedre, hvis vi kunde 
tænke os det tilfælde, at for det første rigtig mange kort havde været 
borte, og for det andet, at kortene havde været saa utydelig bemalet 
eller saa tilsmudset, at f. eks. kortets karakter (farve og point) kun 
med den største vanskelighed lod sig bestemme. For det tredie maatte 
alle kort, der ikke er ”herrekort", f. eks. ”treerne*, ligesaa godt 
kunde være ”6-er", ”9-er*, ”12-er" eller ”15-er*”. Om noget saadant 
kunde tænkes, vil det let indsees, at et barn nok maatte have adskillig 
erfaring i kort for at kunne greie vanskelighederne. Efterpaa, naar 
de tvilsomme kort ved grundig undersøgelse foreligger med fuldt be- 
lyste egenskaber, saa man tydelig kan forstaa de enkelte korts 
karakter og gjensidige forhold, kan det se greit ud og enkelt 
nok. —Hovedvanskeligheden ved en systematisering efter atomveg- 
terne ligger netop i vanskeligheden ved paa forhaand at kunne 
slaa denne (atomvegten) fast og med tilstrækkelig stor nøiagtighed, 
idet atomvegten nemlig er lig den ved undersøgelsen fundne æqvi- 
valentvegt = mn, hvor n kan være 1, 2, 3, 4 eller 5 — sjelden høiere. 
Denne æqvivalentvegt er nu for det første hos en række elementer 
ikke tilstrækkelig nøiagtig bestemt, og hvorvidt man som n skal vælge 
1,2,3,4 eller 5, maa saa blive gjenstand for videre, ofte meget vanske- 
lige overlægninger og undersøgelser. 
For imidlertid at forstaa systemet, er det nødvendigt at have et 
