80 
mange iugle lægger for dagen, lægger den formodning nær, at de vir- 
kelig har en slags bevidsthed om, hvad de foretager sig. Man tænke 
bare paa, hvor stolt f. eks. papegøien er af sin tale. Paafuglens iver 
er jo blevet til et ordsprog; ”den ønsker," siger Darwin, ”aabenbart 
at have en eller anden tilskuer, thi jeg har ofte seet den udfolde sin 
pragt for høns eller selv for svin.* 
Klippehønsenes hanner er nogle af de smukkeste fugle i verden. 
De er prægtig orangefarvede. Hunnen er brunliggrøn med rød sehat- 
tering og har en meget mindre kam. Schomburgh har skildret disse 
fugles parring. Han stødte engang paa en af deres samlingspladse, 
hvor 10 hanner og og 10 hunner var tilstede. Pladsen var 4—5 meter 
i diameter og saa ud, som om den var glattet med menneskehaand, og 
hvert græsstraa var fjernet. En han dansede omkring til øiensynlig 
glæde for nogle andre. Snart udbredte den vingerne, kastede hovedet 
iveiret eller udbredte halen til en vifte; snart spankulerede den gra- 
vitetisk omkring, indtil den blev træt. Da afløstes den af en anden. 
Paradisfuglenes hanner forsamler sig ogsaa i flokker paa et dusin 
eller flere og holder sine dansemoroer i et træ. Her flyver de om- 
kring, løfter vingerne, reiser sin prægtige fjerklædning, lader den 
vibrere, saa at hele trækronen synes at være besat med bølgende fjere. 
Naar dompapen nærmer sig sin hun, stiller den sig foran hende, blæser 
brystet op, saa at den høirøde fjer kommer mere end almindelig tydelig 
frem. Samtidig dreier og vender den paa en ret komisk maade sin 
sorte hale fra den ene side til den anden. Saaledes kunde man ved- 
blive at opregne eksempler i mængdevis. Selv om man ikke vil ind- 
rømme, at det bevidste sexuelle udvalg alene har tilveiebragt fuglenes 
fjerpragt, saa kan man neppe unddrage sig for den tanke, at det paa 
en eller anden maade maa have været medvirkende. Den største 
rolle spiller dog formodentlig disse kunster som parringsmidler lige- 
overfor hunnen, hvorved hannen overvinder den tidligere omtalte for 
arten nyttige knibskhed. 
4) Musikalske præstationer før parringen. 
Her skal vi som tidligere bortse fra de lavere dyr. Hos patte- 
dyrene er det sjelden at finde, hvad man kunde betegne som akustiske 
parringskunster. De aller fleste indskrænker sig til lidenskabelige 
brøl, brummen, skrig, hyl eller ganske simple lokketoner. Brøle- 
aberne derimod har i denne henseende som det synes et særlig uddan- 
——— DE EAS EGO AEE 
ob SEE Gar EP Ki 3 HET 
EG å 
