84 
skoven. Nu begynder et vildt jag rundt den aabne flade. Bukken 
forfølger altid hidsigere og mere rasende aldeles som paa et cirkus. 
Hunnen udstøder fra tid til anden høie, langtrukne, pibende toner, 
der besvares af hannen med korte, dybe brunsttoner. Da pludselig 
som et lyn forsvinder den knibske, lunefulde hun i et nærliggende 
krat. Den forbløffede buk stanser med høit løftet hoved og opadret- 
tede øren. Dog snart ser vi den atter med næsen dybt nede ved jor- 
den søge færten efter den undslupne, hvorpaa ogsaa den forsvinder 
i skoven. 
Fra fugleverdenen har man ogsaa eksempler paa, hvor længe 
hunnen kan lade sig forfølge, før den omsider giver sig hen. ”Ko- 
- ketteriet er, siger Mantegazza, ”ingen eiendommelighed, der er sær- 
egen for den skjønne halvdel af menneskeheden; ingen kvinde i ver- 
den kan overtræffe den afskyelige raffinerthed, hvormed kanarifugl- 
hunnen modstaar den rasende han. Alle de utallige maader, hvormed 
kvinderne skjuler et ja under et nei, er intet mod det raffinerede 
koketteri, de forstilte flugtforsøg, bid og de tusind kneb i den kvinde- 
lige dyreverden." 
Naar gjøgehannen kalder, saa svarer hunnen med et eiendomme- 
ligt fuldtonende fnisende eller leende lokkeraab, der gjør hannen i 
høieste grad fyrig. Men det varer meget længe, før den kaldende 
hun endelig hengiver sig til en af de forfølgende beilere. En vild 
jagt begynder gjennem buske og trækroner, under hvilken hunnen 
opildner de udmattede forfølgere ved gjentagende lokken, der tilslut 
hensætter dem i et fuldstændigt kjærlighedsraseri. Isfuglens hun 
ærter sin beiler gjerne halve dagen, idet den afvekslende nærmer sig, 
skriger til den og saa igjen flyver sin vei. Herunder taber den dog 
aldrig hannen af syne. Den ser sig tilbage og til siderne efter den, 
regulerer flugtens hastighed og vender tilbage i en vid bue, naar han- 
nen pludselig ophører med forfølgelsen. 
Professor Karl Groos. 
Dadelpalmen.) 
De mange former, som de enkelte plantearter frembyder, vilde 
danne et kaos for os, hvis vi ikke samlede dem under visse hovedformer 
*) Efter Hermann Zippel o. fl. ved M. Bugge. 
