89 
sin eiendommelige karakteristik. Man kunde tro, at dadelskoven var 
ensformig og monoton, men det er den dog ikke; den spillende veksel 
af lys og skygge holder al følelse af ensformighed borte. Og dog 
ligner de enkelte træer med deres søilestammer og bladduske i toppen 
hinanden paa et haar. Er de end formede efter et smukt mønster, 
saa er det dog det samme mønster overalt, og man merker ikke spor 
til den individuelle forskjel, som findes I. eks. hos birkene og fure 
træerne i vore hjemlige skoge. 
Der findes af dadelpalmen over 100 forskjellige varieteter, som 
man efter frugtens farve kan dele i røde, brune og gule. 
Hvis træet skal faa modne frugter, maa det have en middeltem- 
peratur af 21—23 gr. OC. Det trives bedst i den allertørreste luft og 
i den sandige eller lerede, noget saltholdige jord, hvor de fleste andre 
planter dør ud. Flantagerne anlægges paa jevne flader, hvor man 
graver jorden dybt op og udplanter om foraaret de 2—3 aars gamle 
rodskud med et mellemrum af 2 m. i 30 em. dybe huller; 1 otte uger 
maa de unge stiklinger daglig vandes lidt; der ledes vand til plan- 
tagerne gjennem lange render; de nysatte stiklinger maa desuden i 
begyndelsen beskyttes mod solens straaler ved palmeblade eller andet 
løvverk. I vandfattige egne maa der graves ofte dybe brønde for at 
skaffe det nødvendige vand, og man maa spare paa dette kostbare vand, 
og vandingen volder megen møie og meget arbeide. 
Man kan ogsaa formere planter ved frø. Men formering ved 
rodskud foretrækkes, da den har den fordel, at det gaar hurtigere, og 
man faar snarere vide, om man faar et træ med hanblomster eller et 
med hunblomster, og man kan derved lettere tilveiebringe det forhold 
mellem de to forskjellige kiøn, der er det fordelagtigste for kulturen. 
Man regner i almindelighed 5—6 hantræer paa 1000 huntræer. En 
plantage af saadanne unge dadelpalmer danner et næsten uigjennem- 
trængeligt krat, fordi bladene er meget stive og spidse og stikker ud 
til alle sider. Hvert aar udvikler der sig en ny krans af blade oven- 
over de gamle; de nederste blade visner efterhaanden bort, men de 
falder ikke af, de borttages af arbeiderne. I tyndt befolkede egne, 
hvor man ikke kan gjøre sig nogen nytte af disse hentørrede blade, 
bliver de ofte siddende paa, og stammen er da tilsidst næsten ganske 
skjult af dem. 
Naar træet er 4—6 aar gammelt, faar det sine første blomster og 
frugter. 
