100 
Efter kjendte fysiske love indsees det let, at den samtidige eller 
paa hinanden følgende dannelse af flere taagemasser ikke kunde frem- 
bringe noget absolut tomt verdensrum, selv mellem taagerne indbyr- 
des. Er A og B (i fig. 1) to taagemasser, maa der nemlig paa for- 
bindelseslinjen imellem dem, f. eks. ved C, være et sted, hvor tiltræk- 
ningerne fra Å og B i modsat retning er lige sterke og derfor holder 
hinanden i ligevegt. Der maa være, hvad man kalder et centrum for 
systemet. Virkningen paa de i OC værende stofpartikler bliver følgelig 
lig nul: de vil hverken trækkes ind i A's eller i B's masse. Af den 
grund maatte der, om Laplace's theori er rigtig, ved verdensdannelsen 
nødvendigvis blive urstof tilovers, som hverken optoges i den ene eller 
anden taagemasse. Det er denne ”verdensluft", mange fremragende 
forskere gjør identisk med ætheren, som er en nødvendig forudsætning 
for forklaringen af de gjensidige kraftvirkninger mellem himmellege- 
merne, og hvis tilstedeværelse efter professor Hertz's epokegjørende 
undersøgelser ikke længer kan synes tvilsom. Efter denne betragt- 
ningsmaade er ætheren følgelig en levning af det oprindelige urstof 
— Crookes” protyl — blevet tilovers ved eller endnu ikke paavirket 
af taagedannelsen. Afgjørelsen af dette spørgsmaal, som er langt 
mere vidtrækkende og svævende end det, der for øieblikket beskjæf- 
tiger os, hører imidlertid ikke hid. 
Baade luftens egen bevægelsestilstand og en overveielse af kraft- 
virkningerne mellem himmellegemerne indbyrdes synes at give et 
negativt svar paa spørgsmaalet om atmosfærens förm. Det rimeligste 
synes at være, at lufthavet uden grænse, men med jevnt aftagende tæt- 
hed strækker sig ud i uendeligheden. Her er imidlertid forskjellige 
andre forhold, som maa tages i betragtning. De vigtigste faktorer 
bliver uden tvil gasmolekylernes gjensidige frastødning, jordens til- 
trækning og de ved jordens bevægelse fremkaldte særlige kraftvirk- 
ninger. 
Med et stykke metallisk natrium, som kastes paa vand, kan man 
tilnærmelsesvis skaffe sig et miniaturbillede af jordkloden med dens 
gashylle. Bortser man fra uensartetheden i de omgivende fluider, vil 
betingelserne i hovedsagen være de samme. Man har et fast legeme 
omgivet af et gaslag, og i de fleste tilfælde vil gasudviklingen selv be- 
sørge den nødvendige rotation. En nærmere betragtning af dette 
enkle fænomen er ikke uden interesse. Antager man, at reaktionen 
forløber efter formlen 
Na H,0 = Na0H + +H 
