102 
veielser holder stik, hvis luftlaget virkelig har en bestemt gjennem- 
snitsform, hvordan skal saa denne form tænkes? Hvad er det her, 
som maa tages med i betragtning? 
Saavidt mig bekjendt har man oftest tænkt sig luftlaget som et 
jevntykt, bevægeligt gashylle om jorden — altsaa nøilagtig af samme 
form som denne. En engelsk populær forfatter, fysikeren professor 
Gall, udtaler ligefrem, ”at luftlaget antages at have samme form som 
jorden og at være koncentrisk med denne.” Denne almindelig ud- 
bredte forestilling staar sikkerlig, som jeg siden skal prøve at paavise, 
ikke i samklang med det kjendskab vi har til atmosfæren selv og de 
fysiske forhold, hvorunder den er stillet. 
Jordens ver 
Suftlaget 
ÆR 
En ganske eiendommelig opfatning af atmosfærens form blev i 
sin tid hævdet af professor Reichert, da i sekstiaarene diskussionen 
om levende spirers overføring fra den ene klode til den anden var paa 
det livligste. Reichert var en tilhænger af den lære, at ætheren eller 
”verdensluften*, som han kaldte den, var almindelig fortyndet ma- 
terie, og i overensstemmelse hermed antog han, at jorden i sin bevæ- 
gelse gjennem denne verdensluft maatte møde en, om end ringe mod- 
stand. Hvad vilde saa virkningen være af denne gnidningsmodstand 
fra det omgivende medium? do, at den letbevægelige atmosfære paa 
jordens vei om solen blev trukket ud i etslags hale — omtrent som et 
jernbanetog eller et dampskib selv i stille veir trækker en røgstrime 
efter sig. 
Atmosfæren skulde efter denne antagelse have omtrent samme 
udseende som en komethale, og sammenholdt med kometernes skif- 
tende udseende kan denne mening ved første øiekast synes ganske 
rimelig. Men den taber i sandsynlighed, naar man nærmere prøver 
