105 
trifugalkraft, men derimod en tyngdevirkning, som under ellers lige 
forhold gjør vegten af hver kubikmeter luft større end ved ækvator. 
Paa det sidste sted hersker der en høi temperatur, som bringer luften 
til at udvide sig, en centrifugalkraft optræder modvirkende tyngde- 
kraften med 34 milligram pr. kg., og tyngdevirkningen er i sig selv 
mindre. Endelig er mængderne af vanddampe langt større ved ækva- 
tor end ved polerne. Det synes efter alt dette aldeles utvilsomt, at 
der ved polerne vil trænges et tyndere luftlag for at øve en atmosfæres 
tryk end ved ækvator. Luftlagets høide maa med andre ord være 
større ved ækvator end ved polerne, for at ligevegtens fordringer skal 
være tilfredsstillet. Fig. 3 giver — for tydeligheds skyld i noget 
overdreven grad — en forestilling herom. Luftlagets form skulde 
efter dette gjennemsnitlig være mere udpræget ellipsoid end jordens. 
Har dette bølgende, urolige gashylle om vor klode overhovedet nogen 
bestemt, gjennemsnitlig form, kan det neppe være tvilsomt, at saa er 
tilfældet. 
Men naturligvis er denne udpræget ellipsoideform kun gjennem- 
snitlig. Der er sekulære, aarlige, daglige og uregelmæssige foran- 
dringer. Især maa de sidste være af temmelig uberegnelig art. En 
total temperaturforøgelse her, en formindskelse der betyder ikke bare 
strømninger i luftens nedre lag, men ogsaa forstyrrelser i deres ydre 
begrænsning. Der er protuberantser og nedstyrtninger i stor skala. 
Det urolige lufthavs overflade bevæges af bølger, som rigtignok er 
usynlige, men som selv i forhold til den voldsomste sjøgang er af 
kjæmpemæssig art. Som lufthavet er uendelig større end havet selv, 
saa er dets bevægelser og bølgeslag uendelig større end det mægtigste 
Oceans. 
Der er neppe stor udsigt til, at vi i den nærmeste fremtid skal 
faa dette spørgsmaal endelig og paalidelig afgjort. Saalænge vi ingen 
methode har til sikker maaling af luftlagets høide, vil dets form heller 
ikke kunne bestemmes paa direkte vis. Efter iagttagelse af dæm- 
ringsfænomener blev luftlagets høide først beregnet til 72 km. 
W. Herschel bestemte høiden af et nordlys til 133 km., og prof. Mohn 
har hos os maalt perlemorskyer i en høide af 140 km. Ved hjælp af 
visse polarisationsfænomener har Lias beregnet luftlagets totale høide 
til 340 km. Men denne værdi er naturligvis alt andet end sikker, og 
saa længe tilforladelige methoder mangler, har vi angaaende atmo- 
sfærens form kun spekulationen at holde os til. 
P. Engebrethsen. 
