107 
Man ser heraf, at kun ca. 30 pet. af koksens kaloriske effekt be- 
nyttes til reaktionerne i ovnen selv, mens derimod omtrent dobbelt 
saa stort kvantum gaar unyttigt tabt, og resten udnyttes til luftens 
opvarmning samt til forbrænding under kjedlerne. Forholdet er 
imidlertid endnu ugunstigere, end det efter dette synes. Betragter 
man nemlig fremdeles en 100 tons ovn, saa producerer denne, efter 
maalinger udført ved Cockerills verksteder i Seraing, 18.765 kubik- 
meter gas; heraf forbrændes under kjedlerne 8.333 kubikmeter gas, 
og dampen producerer omtrent 380 ind. HK. En ind. HK.-time 
koster saaledes ca. 22 kubikmeter gigtgas. Det vilde være let, paa 
basis af gasens kjendte sammensætning, at bestemme 1 kubikmeters 
kaloriske effekt. Ogsaa paa dette punkt har der imidlertid været ud- 
ført en række maalinger (af professor Aimé Witz i Lille), og efter disse 
skal I kubikmeter gigtgas repræsentere omtrent 1000 kalorier. Man 
bruger altsaa 22.000 kalorier for at producere 380 ind. HK. eller 
270.000 
22.000><425 
= 0.03. At man i lange tider har slauet sig tilro med en saa liden 
270.000 kgm., >: man opnaar en kemisk virkningsgrad paa 
virkningsgrad som denne, kan ene og alene tilskrives den omstændig- 
hed, at man til marsovnens egen drift ikke behøvede en større effekt. 
I den senere tid har man imidlertid seet med andre øine paa dette 
forhold. Ved elektricitetens hjælp har man kunnet overføre energi 
fra et sted til et andet med virkelig godt praktisk resultat; de lande, 
der har været rige paa naturlige kraftkilder, har kunnet begynde at 
udnytte disse, selv om deres beliggenhed har været ugunstig, og de 
gamle industrilande har ikke uden en vis uro seet paa de opdukkende 
konkurrenter. Intet under da, at man har bestræbt sig for at udnytte 
gigtgasens effekt paa en mere rationel maade. Ved de moderne gas- 
maskiner er man istand til at producere en effektiv HK.-time med 
2 å 3 kubikmeter gas. Rigtignok har den-almindelige lysgas en be- 
tydelig høiere kalorisk effekt, men selv med forholdsvis meget fattig 
Dawsongas har man opnaaet udmerkede resultater. Hvorfor saa ikke 
ogsaa med gigtgas? 
Allerede i 1894 kom denne tanke frem gjennem en englænder 
Thwaite. Han mødte imidlertid indvendinger i massevis. Ikke alene 
var gasens kaloriske effekt liden, men desuden overmaade variabel, 
ligeledes var den producerede gasmængde variabel, og gasen inde- 
holdt desuden store masser af støv, som vilde kræve vidtløftige og 
kostbare arrangements for at fjernes. Trods al mistvilen installerede 
