126 
thylalkohol), hvortil der efter de seneste forbedringer tilsættes en op- 
løsning af renset silkeaffald og koncentreret eddikesyre, eller en opløs- 
ning af kunstig kautschuk, der fremstilles af tørrende oljer, f. eks. 
linolje. Af spindeorganet træder her en temmelig tyk straale, som 
man ved det sterke pres af den hurtigt dreiende hasple kan faa saa 
tynd, man ønsker. 
Det Lehnerske apparats ”spindeorgan" er fremstillet paa hos- 
staaende skitse (fig. 2). Silkemassen kommer under et svagt tryk fra 
magasinkarret ind i røret A, hvorfra der gaar parallelt liggende tynde 
rør B, der kan lukkes ved hjælp af smaa haner. Ved en kautschuk- 
slange er disse rør forbundne med spinderøret OC, som munder ud i 
et med benzin, terpentin, petroleum o. s. v. fyldt trug D. Truget faar 
stadig frisk forsyning af benzin, terpentin, petroleum o. s. v. gjennem 
røret E, den brugte og overfiødige vædske føres bort gjennem røret F. 
Denne vædskes øiemed er at optage silkemassens opløsningsmiddel og 
bringe denne selv til at stivne. Straalen, der, naar den kommer ud af 
spinderøret, er temmelig tyk, blir allerede i vædsken fortyndet til en 
fin traad ved presset fra hasplen, som optager den spundne traad G. 
En senere af Cadoret foreslaaet fremgangsmaade har ikke vist sig 
praktisk. Derimod maa vi endnu omtale den af Langhans patenterede 
methode, fordi den slaar ind paa nye baner. Istedetfor den af alle 
hidtil nævnte opfindere benyttede nitrocellulose, anvender Langhans 
selve cellulosen, eller istedetfor den andre kulhydrater saasom stivelse. 
Naar denne behandles med fosforsyre og svovlsyre faaes en glasklar, 
seig sirup, der ligesom collodium kan spindes. Det er mig ukjendt, 
hvor langt denne fremgangsmaade, som paa grund af sin ringere 
brændbarhed synes at maatte have fremtiden for sig, har udviklet sig 
i praksis; efter denne methode arbeider imidlertid, saavidt jeg ved, 
ikke nogen af de igangværende fabriker for kunstig silke. 
