134 
at sige potenseret hos varsimlen. Et udslag heraf er det ogsaa, at 
naar hoben har passeret over en rabbe eller en høgd og er skjult bag 
denne, pleier varsimlen et øieblik efter at vende tilbage saa langt, at 
den kan tage et speidende overblik over det nys forladte terræn paa 
den anden side. Af erfaring ved den nemlig, at jægeren eller jerven 
ofte udnytter det øieblik, naar hoben er forsvundet bagom en saadan 
dækning, til hurtigt at springe ind paa den, og for mangen uerfaren 
jæger har varsimlen ved denne kloge manøvre forspildt chansen til 
at komme hoben paa skudhold. I samme nu, som varsimlen faar se 
ham, forsvinder den nemlig, og naar jægeren kommer frem til høgdens 
ryg, faar han se hele hoben i vildeste flugt allerede langt udenfor skud- 
maal, uden at han kanske har anelse om, at han har været gjenstand 
for den kloge varsimles speidende blik. 
Under den oven nævnte tid vandrer imidlertid de voksne rens- 
bukke omkring for sig selv, enten ensomme eller i smaa følger paa 
nogle faa dyr. De holder gjerne til paa mer afsides steder inde mel- 
lem fjeldene og streifer ikke synderlig vidt om. De tager sig i denne 
tid livet forholdsvis mageligt og blir oftest overmaade fede. Å regelen 
er saadanne ensligt gaaende storbukke meget velseede af jægeren, ikke 
alene paa grund af deres størrelse og de vakre, vel udviklede horn, 
men ogsaa fordi de som oftest er lettere at komme 1 hold end de af 
den altid aarvaagne varsimle ledede hober. Til gjengjæld er rigtignok 
det terræn, hvor de helst maa søges, ofte meget vildt og vanskeligt at 
komme frem i og kræver undertiden lige meget tindebestigerens som 
Jægerens dygtighed. 
Ganske anderledes lidenskabelig bevæget er det liv, storbukkene 
fører, naar parringstiden indtræder. Denne varer fra den sidste del 
af september til et stykke ind i oktober og kaldes af rensjægerne 
”haldstiden*. Naar denne nærmer sig, eller allerede fra begyndelsen 
af september, kommer der uro over bukkene. Med veirende næse og 
speidende øie tager de til at streife omkring for at søge simlerne, og 
de under sig hverken rast eller ro, før de har fundet en hob af disse. 
Naar dette maal er naaet, tager de sig nogle dages hvile og gaar paa 
beite sammen med hoben. 
Men snart er fredens tid forbi, og kampens begynder. Først 
jager storbukken de yngre bukke ud af hoben, og kun de endnu ikke 
forplantningsdygtige to-aaringer faar lov at følge simlerne. Ogsaa 
mod disse viser de sig som strenge herrer, som ingen vidtløftighed 
