140 
kul, og den maatte yderligere bearbeides og hamres, før man fik et 
brugbart smedejern. 
De vikingesværd, som findes i gravhaugene, synes imidlertid efter 
smedenes eller firmaernes merker ikke at være forarbeidet af norsk 
jern, men at være indførte, som af Å. L. Lorange paavist; at fremstille 
jern til de udmerkede sverd, som roses i sagaerne, synes de hjemlige 
jernblæsere og smede ikke at have formaaet. 
Af myrmalmen har man derimod i gammel tid visselig fremstillet 
andre gjenstande, som hestesko, spader, plogjern, saaledes som til- 
fældet endnu var paa sine steder i vort land i forrige aarhundrede. 
Saadan tilvirkning af jern foregik ofte i ødemarker og skoge, 
eftersom myrmalmen ofte fandtes der. Saadanne steder, hvor der er 
smeltet myrmalm, kan endnu ikke sjelden paavises, saaledes øverst 
i Telemarken ”omkring Gausta og Tinnfjeld*, som Peder Claussøn be- 
retter: ”Udi denne Ort hafue de i gammel Tid veldet Jærn oc haft 
Jærnhytter, huileke nu er øde.* 
Møsstranden med alle ødegaardene der viser merker efter udvin- 
ding efter myrmalm ; paa fjeldet mellem Gol og Valders, i Sollien og 
flere steder i Østerdalen, i Tydalen har der været blæst myrjern. 
Til økser har det norske myrmalmjern været tjenligt, og efter 
Olaf den helliges saga skrev Knut den mægtige til Kalf Arneson med 
anmodning om at sende ham tre tylter norske økser, som maatte være 
udvalgte og gode. 
Stenbrudene for veksten til Trondhjems domkirke har i middel- 
alderen været ret betydelige. 
Kirken er bygget af veksten, det finere snitverk skaaret af blødere 
og renere veksten. Sagnet om, at vekstenen er ført fra Grønland er 
urigtigt; stenen til kirken er taget fra Bakaunet og Øisanden i søndre 
Trondhjems amt. Det gamle brud ved Bakaunet har været optaget 
i anledning af kirkens restauration. Stenen herfra er fin og blaa og 
vel tjenlig til ornamenter og forsiringer. 
Fra Klungen og Øie paa Øisanden findes talrige merker efter de 
gamles arbeide. 
Hvid marmor brugt til kirken er i gammel tid huggen paa den 
lille ø Almenningen, hvor endnu stenbrudene med halvtilhuggede, 
mislykkede pillarer og andre ornamenter kan paavises. Marmor fra 
Almenningsø i Bjørnør er dæmpet blaahvid, og søiler af indtil 14 fods 
længde er i nyere tid brudt paa Almenningsø til kirken; thi bruddene 
fra middelalderen benyttedes den dag idag. 
