142 
Kristian IT lod i sin tid søge efter ertser ved indkaldte svenske 
og tyske bergmænd. Det sees af et brev fra erkebiskop Erik Walchen- 
dorf af 27de juli 1516, at to svenske bergmænd har fundet et kobber: 
berg ”VIII store mile her fra Trundem*. 
Biskop Mogens af Hamar fik under Fredrik I brev af l4de juni 
1524 paa Sundsberg kobberberg i Sellegaard (Seljord) i Telemarken 
frit og quit i tre aar. 
Kristian III, der interesserede sig for bergverksdrift, traadte i 
forbindelse med kurfyrsten af Sachsen Johan Friederich, der var hans 
slegtning, og fik gjennem ham sendt bergkyndige folk til Norge, og 
han lovede dem, som drev bergverk i Norge, alle og enhver rettighed 
og frihed, som andre bergfolk have og nyder hos keisere, konger, kur- 
fyrster og fyrster, grever og herskaber, og de skal nyde disse rettig- 
heder ikke mindre eller i lavere grad, men til hver tid mere og i høiere 
grad. 
Man indførte sachsisk ret i Norge, og en kobberertsgrube blev 
muthet allerede 1538 ved Guldnes i Telemarken. 
Dette er af vigtighed for den norske bergverksdrift, forsaavidt som 
principet om den første finders ret herved indførtes i Norge, det prin- 
cip, som endnu er gjældende hos os. 
I skrivelse af 15de november 1538 henvendte kurfyrsten af Sach- 
sen sig til amtsforvalter og tiendeskriveren Paul Schmid med anmod. 
ning om at udarbeide en bergordning for Norge, efter at have kon- 
fereret med bergmester Hans Glaser, som havde været her 1 landet 
Den fra kurfyrsten modtagne bergordning blev udfærdiget af kongen 
i Odense den 9de juni 1539. 
Der er grund til at antage, at syndikus Anthon Beuther er den 
egentlige forfatter; forøvrigt er bergordningen af 1539 en ætling af 
hertug Georgs bergordning for St. Annaberg i Sachsen, som er en be: 
kjendt lov, der blev moder til alle nyere bergordninger 1 Nordtyskland 
og Mellemtyskland. Den første bergordning for Norge er forfattet 
paa tysk; den er trykt i april 1540 i Zwikau og indeholder hele 196 
artikler. 
Denne bergordning er vistnok en bergordning for Norge; men 
den er aldrig oversat. Den er som nævnt specifik sachsisk, og i Norge 
har den sikkert været lidet kjendt og ikke forstaaet. Det bergverk, 
som det her gjaldt, kaldes i den kongelige forordning Golmsberg. 
Golmsberg er høist sandsynlig Gulnesberg ved Sundsbarmvatn i Tele- 
