152 
For at kunne opnaa bindende slutninger med hensyn til giftens 
virkning paa organerne og organfunktionerne, laa det nær at under- 
søge dens forhold til visse dyr og fremforalt bringe paa det rene, hvor- 
ledes giftslangerne forholder sig ligeoverfor sin egen eller andres gift. 
Men netop om dette spørgsmaal findes der de mest afvigende angivel- 
ser, og det synes, som om de enkelte slangearter i denne henseende 
opviser store forskjelligheder. Saaledes døde klapperslangerne ved 
Mitchells forsøg alle paa en nær af sine egne bid; ligesaa gaar lanse- 
slangerne tilgrunde, naar man indsprøiter deres egen gift i dem. Der- 
imod er brilleslangen upaavirkelig ligeoverfor en indsprøitning af 
2 ctgr. af dens egen gift. Selv om de paa en og samme dag udsættes 
for flere selvbid, har det ingen anden virkning, end at de siden gribes 
af en eiendommelig slappelse. Gjensidige bid af giftslanger, som til- 
hører samme art, skal i regelen være virkningsløse. Hvis en hugorm 
udsættes for et større antal bid af en anden hugorm, synes den efter- 
paa rigtignok at befinde sig mindre vel, men uden at det har alvor- 
ligere følger. At giftslanger af forskjellig art gjensidig kan dræbe 
hinanden er forresten paavist med sikkerhed, men regelen er det ikke. 
Ja selv mange giftløse slanger er efter nyere undersøgelser upaavirke- 
lige af hugormgift. Man har saaledes indsprøitet en snog (tropido- 
notus natrix) af 50 em.s længde en dosis paa 5 mgr. hugormgift, uden 
at det havde nogen skadelig indflydelse paa den, skjønt denne dosis 
vilde være nok til at dræbe 15—20 marsvin. 
En forklaring paa denne underlige naturlige immunitet har man 
forsøgt at give ved at antage, at ogsaa de giftløse har et giftapparat, 
og at deres blod er af lignende beskaffenher som giftslangernes. For- 
skjellige iagttagelser synes ogsaa at tyde paa, at der i alle slangers 
blod findes giftige substanser, der er analoge med de giftige kjertel- 
afsondringer. Saaledes synes brillesiangens blod at være i høi grad 
giftigt; thi indsprøitning af 2 kubikem. friskt blod af denne slange 
i bughulen af en kanin dræber denne efter seks timers forløb, i en 
vene allerede efter 3 minutter. For froske, fiske og en liden snogart 
har derimod cobrablod ikke vist sig giftigt. Lignende erfaringer 
som med dette har man ogsaa gjort med hugormens blod. Særlig 
nævneværdigt er, at kun % kubikem. blodserum af tropidonotus natrix, 
indsprøitet i et marsvin, dræber dette paa mindre end seks minutter 
under lignende fænomener som ved hugormgift. Fremdeles har det 
vist sig, at overlæbekjertlerne hos tropidonatus natrix afsondrer en 
