153 
meget kraftig gift, hvis virkninger ganske svarer til de toksiske virk- 
ninger, som dens blod viser. Derimod er alle andre organer hos 
snogen, selv de nedre spytkjertler, ikke giftige. 
Med hensyn til slangegiftens indvirkning paa andre dyr er det 
at bemerke, at koldblodige dyr gaar lettere tilgrunde end varmblodige. 
Af de sidste er fuglene de mest ømfintlige. At pindsvinet ikke er 
immunt mod hugormens bid kan efter mangfoldige forsøg ansees som 
sikkert. Ogsaa hvirvelløse dyr er, forsaavidt som de besidder et nerve- 
system, paavirkelige af slangegift. 
Af biddet af europæiske giftslanger dør forholdsvis faa menne- 
sker; af dem, som blir bidte af klapperslanger, skal ifølge Mitchell 
syv ottendedele komme sig igjen af sig selv. Farligere for menne- 
skene er de sydamerikanske og ostindiske slanger. 
Af mavens og tarmkanalens uskadte slimhud blir giften enten slet 
ikke eller dog saa langsomt opsuget, at fordetmeste ingen forgiftning 
paafølger. 
Slangegiftens hovedvirkning bestaar deri, at den virker lammende 
paa hjertets og respirationscentrets vitale kraft. Som man har godt- 
gjort paa eksperimentel maade, udbreder slangegiften sig over hele 
centralnervesystemets motoriske omraade. Alle forgiftningsfæno- 
mener lader sig derfor føre tilbage til parese og paralyse af de moto- 
riske nerveceller. Den tilsyneladende forskjel i virkningerne af giften 
af de forskjellige slangearter beror sandsynligvis derpaa, at disse virk- 
ninger koncentrerer sig med forskjellig intensitet paa de enkelte grup- 
per af hine celler. Mest synes den forlængede marv, hjertefletningen 
(plexus cardiacus) og indvoldsnerverne at lide, derfor er dødsaarsagen 
næsten bestandig aandedræts- og hjertelammelse. 
Med hensyn til midler mod slangebid maa det indrømmes, at man 
endnu ikke kjender noget modmiddel, naar man med modmiddel for- 
staar et stof, som binder giften kemisk eller paa anden vis gjør den 
uskadelig. Da de virksomme giftbestanddele i slangegiften er egge- 
hvidelegemer, saa burde, naar giften først er kommen ind i blodomløbet, 
modgiften kun virke paa eggehviden i slangegiften, men lade de der- 
med beslegtede eggehvidelegemer i blodet og hele legemet forresten 
uberørte — noget saaledes virkende middel kjender man som sagt 
endda ikke. Hvis man derimod ved ”modmiddel* forstaar et middel, 
som virker antagonistisk, symptomatisk, mod giften uden nødvendigvis 
at forandre giften selv, saa har vi til vor raadighed et helt antal af 
tildels meget virksomme midler. 
