155 
terne Ateuchus, Gymnophurus og Sisyphus. Allerede de gamle ægyp- 
tere havde lært disse flittige smaadyr at kjende, og de havde faaet saa 
stor respekt for dem, at de ophøiede dem i helgenstanden og dyrkede 
dem ivrig. I uhyre forstørrelse afbildede de dem i sten og opstillede 
disse stenbilleder i templerne; i naturlig størrelse eller noget for- 
mindsket bar man dem i tusindvis som amuletter. Grunden til, at 
ægypterne drev saadan kultus med de i virkeligheden meget smudsige 
dyr, laa imidlertid ikke deri, at disse kunde regnes til de særlig nyt- 
tige dyr, men det var ved at iagttage og lære at beundre deres levevis, 
den rasende iver, hvormed de sørger for sine ”piller*, de alvorlige 
kampe, hvori de ofte blir indviklet, og som almindelig ender med, at 
de tilføier hinanden svære saar, sammenarbeidet mellem hannen og 
hunnen og ikke mindst i agtelsen for deres gjensidige understøttelse 
under vanskelige forhold. Alt dette saavel som den mængde, hvori 
de optræder, maatte gjøre et sterkt og varigt indtryk paa den tænkende 
lagttager. 
Den bekjendte tyske bille-biolog dr. Escherich har anstillet meget 
interessante iagttagelser over disse dyrs liv, og det er væsentlig fra 
hans arbeider, nedenstaaende meddelelser er hentede. 
Hunnen lægger et eg i en smule gjødsel, som den ved hjælp af 
sit hovedskjold og sine forben har løsgjort fra ”møkdynga", og knader 
og ruller derpaa denne masse, indtil der dannes en rund kugle deraf, 
som saa tilslut blir nedgravet i jorden paa steder, som ikke er udsatte 
for oversvømmelser. Baade hannen og hunnen anstrenger sig for at 
bjerge den kostbare pille. 
De kloge biller forstaar paa forskjellig maade at rulle sine kugler. 
Stundom griber de sagen an paa den maade, at hannen bagtil skyver 
efter ved at stikke hovedskjoldet ind under kuglen, mens hunnen 
gaar foran, holder kuglen fast med bagbenene og trækker den med 
sig. Hunnens fastholden af kuglen er dog vigtigere end dens træk- 
ken, idet hovedarbeidet udføres af hannen, hvis stilling tillader en 
langt større kraftudfoldelse end hunnens. Hunnen besørger væsentlig 
kun ledelsen og angivelsen af pillens retning. 
Endnu hyppigere er følgende tilfælde: Hannen skyver bagtil 
ikke ved at stikke hovedet indunder, men med bagbenene; hovedet 
vender da i modsat retning af pillens bevægelse, og dyret bevæger 
sig altsaa bagover. Enn trækker samtidig foran med forbenene, 
eller den trykker med forbenene forover og nedover, staar med bag- 
benene paa jorden og bevæger sig altsaa ogsaa baglængs. 
