158 
den nævnte udvidelse, hvorved der oprettedes omtrent 300 nye stationer, 
er de blevet saa omfangsrig, at man har fundet det hensigtsmæssigst 
at udgive en egen aarbog for nedbørmaalingen. Det er denne, som nu 
er udkommet for første gang. Bogen udgives i 2 dele og indeholder 
denne gang aargangene I., IL. og III., omfattende tiden fra juli 1895 — 
december 1897. 
Iste del paa 150 pagina indeholder de daglige nedbøriagttagelser 
in extenso for 200 stationer fordelt over det hele land. 
2den del paa 217 pagina udkom lidt tidligere end lste og ind- 
ledes med et forord, der giver en oversigt over nedbørmaalingens hi- 
storie her i landet, de benyttede apparater og observationsmethoder 
samt valget af stationer og en alfabetisk fortegnelse over disse. Der- 
efter kommer selve tabellerne, hvoraf den første række indeholder 
maaneds- og aarsoversigter for de ovennævnte 21, aar over nedbør- 
høide og snedybde samt antal dage med nedbørfald o. s. v. for samt- 
lige 408 stationer, desuden normaler, største maanedlige og daglige 
nedbørhøider o. s. v. samt tilslut normaler, maxima og minima for 17 
ophørte stationer. De følgende tabeller indeholder en sammenstilling 
af samtlige aarssummer for tidsrummet 1865—1895 samt særskilt for 
aarene 1895, 1896 og 1897 udtrykt i procent af de normale værdier. 
Bag i bogen er indklæbet 2 karter over det sydlige og nordlige 
Norge, der angiver stationernes beliggenhed og elvenes nedslagsdistrikter. 
Endvidere medfølger 4 løse blade at transparentpapir, hvorpaa er afsat 
kurver for de aarlige nedbørhøider i 1896 og 1897 samt et gradnet 
til orientering under paalægning paa karterne. 
Bogen er baade i videnskabelig og teknisk henseende af meget 
stor interesse, og der er nedlagt et omfattende arbeide i den. Den 
har ogsaa været imødeseet med længsel af de mange, som er inter- 
esseret 1 vore vasdragsforhold. 
De ældre stationer laa saa spredt, at de kun i meget grove træk 
kunde angive nedbørmængdens fordeling i landet. Nedbøren er nemlig, 
især i et af fjorde og dale sterkt opskaaret fjeldland, en saa variabel 
størrelse, at der kræves et meget tæt net af stationer til dens be- 
stemmelse. 
Ved udvidelsen i 1895, hvorved stationsantallet forøgedes fra om- 
trent 100 til omtrent 400, er der skeet et stort fremskridt, og de 
foreliggende tabeller udvider i betydelig grad kjendskabet til vort lands 
nedbørforhold, Af megen interesse er ogsaa observationerne af sne- 
dække og snedybde, som man tidligere ikke har havt nogen opgave 
over. Selv nu er imidlertid stationernes beliggenhed altfor spredt til 
en nøiagtig bestemmelse af nedbørmængdens fordeling, og de bogen 
medfølgende karter med kurver maa derfor anvendes med stor kritik, 
