168 
Man har ingen almindelig erfaring om, hvorlangt gangene stræk- 
ker sig paa dybet. Saa meget er sikkert, at der gives gange, som 
fortsætter til et dyb af 1000 meter og mere, thi saa langt har man fulgt 
dem ved grubedrift. 
Hvorledes disse gange ender paa dybet, ved vi ikke; man siger 
om dem, at de fortsætter paa ”det evige dyb*, hvilket i virkeligheden 
kun vil sige, saalangt som vi hidtil har naaet, fortsætter gangen. 
Der gives paa den anden side gange, som paa dybet kiler sig ud 
som i strøget, og atter andre gange naar ikke frem til dagen, men kiler 
sig ud opad. 
Gangenes mægtighed eller tykkelse er meget forskjellig; nogle 
er saa smale som et blad papir, andre svulmer op til mægtigheder paa 
40 meter, men det sidste er sjelden. De ertsgange, som afbygges, 
varierer sædvanligvis i mægtighed fra nogle decimeter til nogle meter. 
Smale er de kongsbergske gange, de afbygges sædvanlig mellem 3 
til 10 centimeter, sjeldnere optil 30 til 50 centimeter. 
I de midtre partier af gangene kan det hænde, at der endnu er 
aabne, ikke udfyldte rum, hvilke kaldes druser. 
I druserummene er væggene ikke sjelden beklædte med pragt- 
fulde krystaller. 
I regelen optræder ertsgangene selskabeligt. Det er forholdsvis 
sjelden, at der i en egn kun er en eneste ertsgang. I omegnen af 
Kongsberg tæller man mindst 500 gange. 
Leier kaldes, som nævnt, de forekomster af ertser eller nyttige 
mineralier, hvor ertsen eller mineralet optræder som lag eller i lag. 
Ertsleierne forekommer parallelt med den omgivende bergarts- 
lag, er samtidige med disse, det vil sige ældre end det liggende eller 
saalen, yngre end det hængende eller taget. 
I leierne kan det nyttige mineral næsten ganske alene danne leie- 
stedet som i kullagene og i svovlkisleierne, eller det nyttige mineral 
kan optræde kun som en bestanddel i leiet, udgjørende en mere eller 
mindre væsentlig bestanddel i samme. 
De egentlige ertsleier, bestaaende væsentlig af jernertser, svovl- 
ertser, kobberertser, er vistnok kemiske afsætninger, hvorhos det orga- 
niske liv ogsaa her ofte synes at have spillet en rolle. dJernertsleie- 
steder afsættes saa at sige for vore øine som leier i overfladen i de 
saakaldte sjø- og myrmalme. De dannes ved bredden af sjøer indtil 
et dyb af 10 meter. Jernet opløses fra bergarterne i egnen og føres 
som kulsurt jernoxydul til sjøerne, hvor det udfældes som jernoxyd- 
hydrat, som man antager under medvirken af en liden alge, (gallionella 
