169 
ferruginea).  Borttager man sjømalm, saa viser erfaring, at der lidt 
efter lidt kommer ny malm, idet udfældningen fortsættes. 
Faldbaand eller fallbaand kaldes de forekomster, hvor ertsen 
optræder som en bestanddel i lagdelte bergarter, uden at disse berg- 
arter udmerker sig fremfor de øvrige lag ved andet end ertsgehalten. 
Fallbaandene optræder i vort land hyppig i grundfjeldets lag, 
idet disse paa kortere eller længere strækninger indeholder svovlertser 
som en bestanddel i bergarterne. De tegner sig hyppig i overfladen 
med en rustbrun farve, og heraf den senere indkomne skrivemaade 
fahlbaand, af ”fahl*, rustbrun, altsaa rustbrune lag. Det rigtige navn 
er vistnok fallbaand, idet disse baand eller lag har faaet sit navn af 
den forædling, ”ertsfall*, som indtræder paa de kongsbergske gange, 
naar disse gjennemsætter baandene. De kongsbergske fallbaand fører 
svovlmetaller ; magnetkis, kobberkis, zinkblende og blyglans, i regelen 
yderst fint fordelt; de kan optræde over en flere kilometer lang 
strækning og naa en mægtighed paa 60 meter og kanske mere; men 
ertserne er i regelen saa sparsomt tilstede, at de ikke kan udvindes 
med fordel. 
Koboltertserne paa Modum optræder paa fallbaand og er udvun- 
det af disse i over 100 aar. 
Det vil heraf sees, at leiestederne har forskjellig form, fra formen 
af en sprække til et nyre eller en klump. Imidlertid har mange af 
dem, specielt gange og leier, en mere eller mindre udpræget plade- 
form; de strækker sig i længden og derhos nedover mod dybet, me- 
dens den tredie dimension, tykkelsen, som bergmændene kalder mæg- 
tigheden, er forholdsvis liden. 
Den retning, hvori et leiested strækker sig i længden, kaldes dets 
strøg. Strøget eller det strygende er derfor den vinkel, som en i leie- 
stedets plan liggende vandret linie, strøglinien, danner med nordsyd- 
linien. At et leiested stryger mod vest for eksempel, vil sige, at det 
strækker sig i horizontal retning fra øst til vest. Et leiesteds udstræk- 
ning i strøgretningen kaldes dets udstrækning i felt. 
Faldet kalder man den vinkel, som et leiesteds plan danner med 
den vandrette flade. Faldet kan være steilt eller svagt, eftersom 
skraaningen mod dybet er stor eller liden. 
Det fjeld eller det berg, som ligger over et leiested, kaldes det 
hængende, og det, som ligger under, det liggende. Et leiested be- 
grænses følgelig af det hængende og det liggende. 
Gangene er, som før berørt, dels fyldte med mineralier og kaldes 
da mineralgange; kommer erts til, kaldes de ertsgange. 
